-Ką ruoši? -Prancūziškus skrebučius.
Nori?
Kas dedasi?
Aš miręs.
Tokie sapnai užima kelis puslapius mano proprotetės Titos dienoraštyje.
Net sapnai neleido jai pabėgti nuo liūdnos tikrovės.
Robertito mirtis,
didžiulė neapykanta, privertusi jos motiną užrakinti ją ten
ir žinia apie Pedro egzekuciją
pagaliau atėmė jos balsą.
Sako, kad Tita tiek verkė,
kad pasibaigė ašaros.
Ji verkė toliau,
kol jos vidus išsausėjo.
Tomis dienomis, sutapimas ar ne,
Pjedras Negrase buvo didžiausia sausra istorijoje.
Bet Tita nežinojo, kad už kelių kilometrų nuo jos kalėjimo,
įvyko stebuklas.
Sako, kulka pramušė plaučius, bet širdies nekliudė.
Kiti sako, kad kareivio šautuvas užsikirto,
o jo krūtinę pasiekė tik kulkos skeveldra.
Aš pati manau, kad likimas pridėjo ranką,
kad Pedras Muskizas nemirtų toli nuo Titos.
LAS PALOMAS RANČA
-Turi adresą? -Taip.
-Tai paskubėk. -Eikš.
Ir nesustok.
Jei ponia Elena sužinos, nudės mus.
IGL PASAS TEKSASAS
Aš dėl Titos De la Garzos.
-Kas nutiko? -Jai reikia pagalbos.
Palauk.
Daktare, kaip galime jums padėti?
Labas rytas, motinėle.
Aš pas Titą De la Garzą.
-Pas Titą? -Taip.
Aš jos šeimos draugas. Elena paprašė aplankyti.
Ji labai užsiėmusi.
Nori įsitikinti, kad Titai viskas gerai.
Ar galite nuvesti pas ją?
Mergaitė nieko nevalgo.
Gal ir gerai, jeigu gydytojas apžiūrės.
Tita.
-Viešpatie. -Nebežinom, ką daryt.
Ji net neprasižioja.
Elena neatsiuntė nė skatiko,
tai net nežinom, ką daryti.
Ji netekusi daug skysčių.
Ką jūs darot? Tam reikia motinos sutikimo, daktare.
Manot, ši moteris gali laukti?
Jūs neturit teisės nešti jos kur nors.
Jei Tita mirs, atsakysit jūs.
Ar jums reikia tokios naštos?
Viską pranešiu poniai Elenai.
Jis čia.
Pačiame gale.
Pedrai.
Greise!
Atnešk man serumo.
Tėti, kas ji?
Jos vardas Tita.
-Ar ji pasveiks? -Taip.
-Daktare. -Ačiū.
-Dar ko nors? -Ačiū, ne.
Nagi.
SUKILĖLIŲ STOVYKLA ŠV. ELENOS KANJONAS
Pedrai.
-Gertrūda? -Labas rytas.
-Kur aš? -Tu su mumis, Pedrai.
-Jau kelias dienas. -Dienas?
Manėm, kad nebeprabusi.
Tau labai pasisekė, Pedrai. Likai gyvas.
Visą tą laiką turėjai šitą kaspiną.
Tita. Man reikia...
Man reikia surasti Titą.
Gertrūda...
Nuvesk mane pas ją. Meldžiu.
Mes negalim eiti į Las Palomas, Pedrai.
Jau nebe.
Tavo dėdė dabar tapo kažkokiu generolu.
Jam priklauso tavo tėvo ranča.
Visur pilna kareivių, o mums teko palikti stovyklą.
O kaip mano tėtis?
-Ar jis žino? -Nežinau.
Pabandyk suvalgyt ką nors.
Jei nevalgysi, nepasveiksi.
Žinau, kad girdi mane.
Viskas gerai.
Tu saugi su manim ir Greise.
Ačiū.
Neleisiu jiems tavęs skriausti.
Prisiekiu.
-Kaip jautiesi? -Geriau.
-Kas yra? -Aš kvailys.
Vos galo negavau. Ir dėl ko?
Nepajėgiau nė tėvo rančos apsaugot.
Nuvyliau tave.
-Padarei, ką galėjai. -Ne.
Dariau klaidą po klaidos.
Buvau savanaudis.
Pažiūrėk, kiek žalos pridariau.
Daugiau nepamatysiu savo sūnaus.
Meldžiu.
Padėk susigrąžint Titą.
Nieko sau.
Tu turi daugiau gyvenimų nei katė.
Taip.
Kas dabar?
Šiuo chaotišku ir trikdančiu metu
meldžiame, kad vargstantiems
grįžtų taika į Pjedrą Negrasą.
Mes meldžiamės už rančų savininkus,
kuriuos užpuolė sukilėliai,
banditai, besinaudojantys mūsų šalies gėdinga padėtimi,
kad plėštų ir sėtų paniką.
Tai tamsūs laikai.
Bet vis tiek pasitikime savo Viešpačiu Dievu.
Turime pasitikėti ir mūsų armija,
vadovaujama generolo Felipės Muskizo.
Tegu Jo šviesa telydi visus,
kad taika grįžtų į mūsų mylimą bendruomenę.
Atsistokime.
Kada viskas grįš į savo vėžes?
Manėm, kad be Madero sukilėliai pasitrauks.
Kalnuose jų slepiasi nebedaug.
Kalnuose ir čia.
Jie puldinėja rančas, vagia galvijus.
Tik dienų klausimas, kol sudorosim tuos nusikaltėlius.
Generole Muskizai, galim pakalbėt?
Aiškiai pasakiau, kad neturim apie ką kalbėtis.
Norit, kad pakelčiau balsą?
Nemanau, kad sulauktumėt daugiau dėmesio.
Jūsų šeima sukėlė didžiulę sceną Pjedras Negrase.
Ko norit?
Noriu spec. leidimo savo dukrai Rozaurai.
-Man jos reikia rančoje. -Ginklų prekeivio našlei?
Ji nieko nepadarė.
Jeigu jūsų dukra grįš, man teks ją suimti.
Noriu priminti, kad sūnėną įdaviau pati.
O aš mainais palikau jūsų dukrą gyvą. Tą, sukilėlę.
Mes atsiskaitę.
-Atsiprašysiu. -Palaukit.
Duosiu dalį savo žemės. Pasiūlysiu gerą sandorį.
Nepriimčiau net už dyką.
Reikia daug pinigų, kad ten kas nors augtų.
Ta žemė sausesnė už tave.
Tu gyvulys.
Nepamiršk, kad esi moteris ir viena.
Panorėjęs galėčiau atimti tą žemę iš tavęs.
Supratai?
-Felipe. -Ką, mieloji?
Šventoji Marija, Dievo Motina, melsk už mus, nusidėjėlius,
dabar ir mūsų mirties valandą. Amen.
Sveika, Marija, malonės pilnoji! Viešpats su Tavimi.
Tu pagirta tarp moterų,
ir pagirtas Tavo Sūnus Jėzus.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melsk už mus, nusidėjėlius,
dabar ir mūsų mirties valandą. Amen.
Čia ne tavo, Nikolai.
Aš tik pažiūrėjau.
Gerai.
Kodėl Nikolas dar čia?
Sutarėm išleisti jį.
Mums reikia vyrų.
Jis nepatikimas.
Jei būtų išdavikas, jau būtų mus įdavęs.
O kaip Muskizo pasala? Manai, sutapimas?
-Jau kalbėjom apie tai. -Bet nieko neišsprendėm.
Taip, tu nenori kalbėt, bet tylėdami nieko neišspręsim.
-Pedrui negalima į Las Palomas. -Kodėl?
Kils pavojus mums visiems. Jie gali sekti jį.
Ir kiek dar mes slėpsimės?
Nežinau. Kol sulauksim įsakymo.
Reikia imtis veiksmų. Žmonės laukia, o atsargos baigiasi.
Pasakyk, kai baigsi gailėtis savęs.
Išdalinsim pupų ir kukurūzų likučius.
Sūdysim mėsą.
Bent kol vištos ims reguliariai dėt.
Vištoms liko mažai grūdų. Gal juos pataupyt?
Atiduok vištoms. Mums reikia kiaušinių.
Ponia, beveik nebėra vandens. Neužteks savaitei.
Tada tegu niekas nesiprausia. Palauksim lietaus sezono.
Atminkit, Dievas neduoda per sunkios naštos.
Mes ištversim.
Prašiau paskolos ir ją gausiu,
bet man reikia jūsų pagalbos.
Gerai?
Gana liūdėti, viskas bus gerai.
-Uždarykit duris. -Gerai, ponia Elena.
-Eime. -Taip.
Ką rašo?
DUKRA, KIEKVIENA DIENA VIS PAVOJINGESNĖ.
LAS PALOMAS TAU NE SAUGU.
BŪK TEN, KUR ESI, KOL PAKVIESIU. TELAIMINA TAVE DIEVAS.
Negaliu grįžt.
Per daug pavojinga.
Tai kas bus?
Kas tavim pasirūpins?
Leisk jai išsiliet.
Jai reikia kapo, kad išsiverktų dėl vyro.
Tikiuosi, galės grįžt į Pjedro Negrasą kuo greičiau.
Aš irgi.
Prašom čia.
Prisėskit.
Pasikviečiau jus čia pasakyt kai ką.
Labai seniai
alchemikas atrado pirmąjį cheminį elementą istorijoje.
Fosforą.
Jis suprato, kad sumaišius su deguonimi jis užsidega.
Čia yra grynas deguonis.
Išgavau suskaidęs vandenilio peroksidą.
Kad degtukas užsidegtų, reikia degiklio.
Tai vienintelis būdas išgauti šviesą ir šilumą.
Sakau jum tik dėl to, kad mano kikapu močiutė
sakė, kad siela veikia taip pat.
Įsivaizduokit degtukų dėžutę mumyse.
Mūsų atveju, deguonis yra mylimo žmogaus įkvėpimas.
O degiklis - malonumas, kurį teikia jo buvimas, jo šiluma.
Mums to reikia, kad įžiebtų ugnį mumyse.
Tita, labai svarbu
atrasti tinkamus elementus, kad įžiebtų tą vidinę ugnį,
kad gyvenimas teiktų prasmę.
Kitaip tie degtukai gali sušlapt
ir daugiau neužsidegt.
Gyvenime būna akimirkų, kai reikia ieškot kito degiklio.
Tik tada įžiebsim tą ugnį ir neleisim liepsnai užgest.
Tita, žinau, kad daug patyrėt.
Močiutė sakė, kad jei paimsim degtuką
ir užrašysim, kas skaudina, gal skausmas šiek tiek atlėgs.
Gal iš pradžių išsiaiškinkim, kodėl jūs nekalbat?
Žiūrėkit.
Gal užrašytumėt čia?
Tu pasirengęs?
Pasirūpink mano sese.
Manai, ji mane priims?
Tikiuosi.
NEKALBU, NES NENORIU.
Braunas suprato, kad šis maištas
yra pirmas Titos žingsnis link laisvės.
Jis drįso svajoti, kad Titos gyvenime taps degikliu.
Štai.
Skanaus. Gero apetito.
-Kas čia? -Maistas, Aleksai. Ir labai skanus.
-Kepta jautiena. Juk mėgsti. -Jau nebe.
Daugiau nieko nėra.
Valgyk, Aleksai. Labai skanu.
-Bet atrodo šlykščiai. -Sūnau.
-Nevalgysiu. -Tada eik nuo stalo.
Keliauk į savo kambarį.
Daktare, jam nieko nenutiks.
Galiu suvalgyt?
Nuo pat vaikystės Tita negalėjo žiūrėti į alkaną žmogų.
Tu padėjai jam. Jis paėmė tavo žirgą.
Jeigu jį sugaus, mums galas. Juk sakiau.
Negalėjau jo sulaikyt, Chuanai.
Ar Pedras čia vadovauja?
Nuo kada tu stoji prieš mane?
Aš ne prieš tave, Chuanai.
Bet svaigalai ir pralaimėjimas tau susuko smegenis.
Chuanai!
-Ką? -Nikolas.
Paėmė tavo žirgą, šautuvą ir išjojo.
Sakiau, kad jis išdavikas.
Reikia greičiau jot.
Šunsnukis!
Griaut stovyklą! Išjojam!
-Gerai! -Greičiau!
Paskubėkit! Surinkit viską!
Labas vakaras.
Atsiprašau,
bet prisiminiau, kaip mėgot ruošti valgį.
Degiklio įžiebimas labai svarbus tavo pasveikimui.
Pamaniau, gal jau norėsit pabandyt.
Mūsų virtuvė jūsų paslaugoms.
Kada tik panorėsit.
Degiklis.
Tau liūdna, vaikeli.
Tai normalu.
Tu daug netekai.
Neprivalai ruošti valgio jei širdis nenori.
Bet, atmink, tik tu pati gali vėl jaustis laiminga.
Neleisk, kad tavo laimė priklausytų nuo kitų.
Daktare!
Malkų mums užtenka.
Ką jūs darot?
Bandau prisimint, kaip statyt.
Aleksai, gali padėt?
-Taip. -Aleksai, atsargiai.
Padarysim staigmeną Titai.
Imk. Atsargiai.
-Na, kiek? -Du.
Generole!
Čia buvo stovykla, bet jų nebėra.
Išvyko prieš kelias dienas.
Jokit į kalnus ir suraskit tą išdaviką.
Negrįžkit, kol jo nerasit.
Šįkart pakarsiu jį pats.
-Jojam! -Paleiskit šitą.
Gal mano liežuvis ilgas, bet aš ne melagis.
Sakiau, kad jūsų sūnėnas gyvas.
-Man nereikia jūsų pinigų, generole. -Tai ko nori?
Norėčiau prisijungti prie jūsų mėsėdžių gaujos.
Nėra tokio dalyko.
Čia tik gandai.
Aišku.
Ir rančas plėšia tik sukilėliai.
Jūs juk nieko nežinot apie tai?
Ačiū.
Tavo balsas man suteikia laimės.
Burnočio žiedai stebuklingi.
Taip, labai gražūs.
Galit nuskint, jei norit.
Žinojot, kad hučolai vadino juos wa'vi
ir laikė šventais, nes jie nebijo sausros?
Jų pavadinimas kilęs iš graikiško žodžio amaranthus,
kuris reiškia "gėlė, kuri nevysta".
-Skanėstams. -Taip.
Iš jų galima ruošti skanėstus.
Galiu pasinaudot virtuve?
Ji jūsų.
Ačiū.
Ruošiant skanėstus pirmiausiai reikia išdžiovinti šluoteles
ir išgauti burnočio sėklas.
Tada į keptuvę sudėti razinas, karijų riešutus,
moliūgo sėklas, žemės riešutus
ir skrudinti ant mažos ugnies.
Kitame puode išlydyti nemažą kiekį rudo cukraus.
Paskui pridėti medaus ir kelis lašus citrinos sulčių.
Į tą mišinį sudėti paskrudintus riešutus ir burnočio sėklas.
Viską išmaišyti ir supilti į skanėstų formeles.
Paragavus rudojo cukraus ir medaus saldumo,
Titai į širdį grįžo šiluma.
Palengvėjimas. Švelnumas.
Gal tai buvo ženklas, kad pirmąsyk gyvenime, jos likimas
buvo jos pačios rankose.
BURNOTIS SKANĖSTAI
Jeruzalės svirplys
Žvaigždžių šviesa
Jeruzalės svirplys
Miegok
Labanakt, sūneli.
Jos vardas buvo Ema.
Mirė gimdydama Aleksą.
Placenta įaugo į gimdą ir nebegalėjau jos išgelbėt.
Ji buvo puiki moteris.
Dabar, kai išgydau žmogų, jaučiu, kad atgaunu dalelę to, ko netekau.
Turiu prisipažinti,
kai atvykot čia, bijojau, kad neteksiu ir jūsų.
Tita, žinau, ką jautėt Pedrui Muskizui.
Ir žinau, kad gedite.
Bet, patikėkit manimi,
bet koks skausmas,
kad ir koks didelis būtų,
praeina.
Gyvenimas dosnus.
Jis negaili šansų būti laimingiems.
Labanakt.
Delfinai.
Juk tai įvykdė egzekuciją.
Jei kas nors sužinos, kad aš gyvas, užmuš tikrai.
Atėjau susirasti Titą.
Panelės nebėra čia.
SAN ANTONIJUS TEKSASAS
-Laba diena. -Sveiki atvykę.
Ačiū.
Sveika sugrįžusi, Rozaura.
Tavo vizitai džiugina mano draugą.
-Prašom. -Ačiū.
Kaip laikosi Pedras?
Ta prakeikta liga.
Sakė, kad ja serga tik darbininkai lauke.
O pažiūrėk į mane.
Mirštu kaip darbininkas.
Vidurių šiltinei jokio skirtumo.
O tu?
Kaip tu laikaisi?
Man liūdna matyti tave tokią.
Metas tau gyventi toliau.
Ne, aš niekada nepamiršiu Pedro.
Gedėsiu visą gyvenimą.
Visai kaip mano mama.
Atleisk man.
Nenoriu tavęs liūdint.
Tavo...
Tavo vizitai man padeda geriau jaustis.
Rozaura, tu dar jauna.
Gyvenk toliau.
Žinau, kad tu nori man kuo geriausio.
Bet aš nežinau kaip to pasiekt.
Laba diena.
Patinka?
Labai.
Aleksas labai džiaugsis.
Aš jums toks dėkingas.
Čia aš turiu dėkot už viską, ką padarėt dėl manęs, daktare.
Ar galiu kreiptis į jus neformaliai?
Žinoma.
Taip.
Aš pagalvojau...
Nenoriu grįžti į Las Palomas.
Čia jaučiuosi laiminga.
Laisva.
Gal ta laimė, kurią Tita sudėjo į tuos gardumynus,
suteikė Dr. Braunui drąsos imtis veiksmų.
Jis buvo įsitikinęs, kad gali tapti tuo degikliu, kurio reikėjo Titai.
Gyvenk čia kiek tik nori.
Ačiū.
Jis vėl pasijuto pasirengęs mylėti.
Tita, ar galim pasikalbėt?
Žinoma.
Eikš.
Nenoriu tavęs liūdinti,
bet jau kurį laiką norėjau kai ką tau pasakyti.
Kurioziška.
Kai atvykai čia, aš turėjau rūpinti tavimi.
Bet čia tu mane prikėlei antram gyvenimui.
Aš pasirengęs stoti prieš tavo motiną ir priimti visas to pasekmes,
nes žinau, kad nusipelnei būti laiminga.
Jaučiu, kad galiu suteikti tau tą laimę.
Tita...
Ar tekėsi už manęs?
Tą popietę, visas tas saugumas, rūpestis,
švelnumas, kurio nebuvo jautusi,
padėjo Titai apsispręsti.
Taip.
-Taip? -Taip!
Taip.
Atėjom pas jūsų šeimininkę.
Paleiskit!
Atidarykit! Ponia Elena!
Atidarykit!
Kas nori galą gaut?
-Nešdinkis, Nikolai. -Ne. Pirmiau pasiimsiu, kas mano.
Niekas nekels kojos į rančą!
Niekas iš jūsų neturi tiek drąsos kiek aš ginti šiuos namus.
Nusiraminkit.
Ponia!
Neliekit mergaitės!
-Pasiimkit ją. Ji jūsų. -Palikit ją!
Paleiskit ją, gyvuliai!
Pažiūrėsim, ar girdėjot šitą.
Aš ilga kaip kelias.
Keliauju per laukus ir malūnus.
Bet aš ne vyras ir ne moteris.
Ar turi kojas?
Kojų neturi, bet moka bėgt.
-Srovė? -Beveik.
-Upė. -Teisingai, Aleksai.
Aš laimėjau!
Žinojau, kad atspėsi.
Tie gardumynai nuostabūs.
Taip, Tita, labai skanūs. Ačiū tau.
Ačiū, Tita.
-Ačiū, kad paruošei. -Dar arbatos?
Nenoriu, ačiū.
Atsisveikink, Aleksai. Metas į lovą.
-Galima paskutinį? -Bet jie skirti visiems.
-Virtuvėje yra daugiau. Eik pasiimt. -Gerai.
Bet pirmiau užkutensiu tave.
-Greise, gelbėk! -Aš ateinu!
-Jau vėlu. -Prašau.
Nesušalk.
Gerai.
Tėti! Kodėl turiu miegot?
Turi miegot, nes esi vaikas.
Bet pažaisim rytoj.
-Prižadi? -Taip.
Eisiu į lovą, bet tik jeigu tu eisi kartu.
Gerai, eime.
Viskas gerai?
Taip.
-Gal nunešti tave? -Nešk.
Gerai, eikš.
Aš tuoj grįšiu.
-Tėti, turiu tau mįslę. -Na, sakyk.
-Eina per malūnus... -Ne taip.
Gerai, iš naujo. Eina per laukus...
Sako, kad Pedras negalėjo matyti Titos kito glėbyje.
Tą naktį jam plyšo širdis.
Ir visa meilė jai virto pavydu ir pagieža.
Bet aš žinau, kad taip nebuvo.
Tą naktį jis suprato,
kad pasirodęs gali Titai sukelti dar daugiau kančių.
Tą akimirką, su kraujuojančia širdimi,
Pedras priėmė sunkų sprendimą paaukoti savo meilę
ir leisti Titai būti laimingai.
Pirmyn!
Nagi, pirmyn!
Pirmyn!
-Delfinai. -Dėl jūsų mamos, panele Tita.
KITOJE SERIJOJE
Malonę suteikė pats Meksikos prezidentas.
Ką čia veiki, Tita?
-Leisk tau padėt. -Kur Fina?
-Jos nėra. Aš tau padėsiu. -Neliesk manęs!
Atsargiai, daktare. Tita tavo gyvenimą gali paversti kančia.
Ji niekada nesiliaus jo mylėjusi.
Vertė: Ramūnas Bakšys Iyuno