Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- בהשראת המשחק "זאבי עמק מילר" -‬
‫- אנשי הזאב -‬
‫הלילה יורד.‬
‫אנשי הכפר שקועים בשינה עמוקה.‬
‫לפני שהוא נעלם,‬ ‫האיש בעור הזאב מחלק את התפקידים.‬
‫תסתלק!‬
‫אלה שדוחים אותו הופכים לאנשי זאב.‬
‫- אדם זאב -‬
‫יצורים משוטטים כעת בעמק מילר.‬
‫ועד שזהותם תתגלה, הם מתחילים לחפש את טרפם.‬
‫אנשי הזאב מסתערים על קורבנם התמים.‬
‫ו...‬
‫מה אמרתי לגבי טלפונים?‬ ‫-סליחה.‬
‫אתם רוצים לשחק?‬
‫יש לי שידור חי...‬
‫אני מצפה לשיחה.‬ ‫-אני רעב.‬
‫כמה זמן זה לוקח?‬
‫במה בדיוק אנחנו משחקים?‬
‫"אנשי זאב", אבא. אנחנו משחקים ב"אנשי זאב".‬
‫"אנשי זאב"?‬
‫שיחקנו כשהייתי קטן.‬ ‫"השמש זורחת, הלילה יורד..."‬
‫משתמשים בכוחות כדי לצוד את אנשי הזאב.‬
‫גם לנו יש כוחות?‬
‫כן, יש כוחות. אני מגיד העתידות.‬
‫אתה, לדוגמה, הצייד.‬
‫קלרה היא הילדה הקטנה. תיאו הוא...‬
‫- גנב -‬
‫הגנב.‬ ‫-מה הכוחות עושים?‬
‫קיוויתי שאבא יזכור.‬
‫אין לי מושג. אני לא מכיר את המשחק הזה.‬
‫אף פעם לא שיחקת ב"אנשי זאב" עם ניקול?‬
‫ניקול? מי זאת?‬
‫כן. אשתי, כמובן.‬
‫עליה השלום.‬
‫למה אתם מסתכלים עליי ככה?‬ ‫לא ביקשתי מכם לבוא.‬
‫אני מסתדר לבד.‬
‫בנוסף, הבאתם איתכם אנשים זרים.‬ ‫מי הילדה הצעירה הזאת?‬
‫הילדה הצעירה הזאת היא תיאו, אבא.‬ ‫הבן של מארי מהתקופה לפני שנפגשנו.‬
‫תיאו הוא הבן שלי.‬
‫שיער ארוך לא הופך אותו לילדה.‬
‫הוא לא דיבר על השיער.‬ ‫-אני אוהבת את השיער!‬
‫סיימתם? עכשיו שכולנו יודעים מה הכללים,‬
‫בואו נשחק סיבוב מהיר.‬
‫אני אפנה מקום ואחלק את הקלפים שוב.‬
‫אבל חבל להישאר בבית, לא?‬
‫יש יריד של ימי הביניים בכפר, כמו קרנבל.‬
‫מה דעתכם, ילדים?‬
‫לאן את הולכת?‬
‫יש לי שידור.‬ ‫-בחייך, את לא יכולה לפספס אחד?‬
‫לא. אם לא אפרסם, אאבד עוקבים,‬ ‫ואם אאבד את העוקבים שלי, זה כאילו...‬
‫אני בלתי נראית.‬
‫להיות בלתי נראית לא אומר שאת חסרת ערך.‬
‫אולי בתקופתך, מארי. כבר לא.‬
‫בחייך. כמה את יכולה להרוויח‬ ‫ממכירת כמה מוצרי קוסמטיקה לזרים?‬
‫יותר ממורה קטנוני.‬
‫הנה זה מתחיל.‬
‫המורה הקטנוני הזה מלמד את תלמידיו קלסיקות.‬
‫סרדו, בלבואן, ג'וני, דלפש...‬
‫את אומרת שאת משפיענית,‬ ‫אבל על מי את משפיעה?‬
‫מן הסתם, לא על אבא שלי.‬
‫כיתת אמן בהורות.‬
‫אבא, רד ממני.‬
‫אנחנו מטפלים בך בזמן החופשה שלנו,‬ ‫אז תעשה מאמץ.‬
‫תשמור על הפה שלך, סטפן!‬
‫בשמחה. אבל אני ז'רום.‬
‫אתה נראה כמו סטפן.‬
‫אני הולך לישון.‬
‫באמצע היום?‬
‫כל אחד ומה שהוא אוהב.‬
‫ז'ילבר!‬
‫אימא, אני רעבה.‬
‫טוב, לכי למטבח עם אח שלך.‬
‫ואני אוהבת את התספורת שלך, דרך אגב!‬ ‫-תפסיקי להציק לי.‬
‫כן, אימא, תפסיקי להציק לנו!‬
‫איזה מעצבן.‬
‫נהדר.‬
‫את צריכה להתקשר לעבודה? על מי את מגנה?‬ ‫-כן.‬
‫אישה שהוכתה על ידי בעלה במשך 20 שנה.‬
‫ואת כועסת?‬ ‫-מאוד.‬
‫לכן אני אוהב אותך. תתקשרי אליהם.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-אני בטוח. קדימה.‬
‫טוב.‬
‫שאשים את זה בצד?‬
‫תשים את זה בצד!‬ ‫-בסדר.‬
‫אדם הזאב הולך לכאן.‬
‫הצייד הולך לשם.‬
‫זאת הילדה הקטנה.‬
‫מגיד עתידות.‬
‫הגנב והמכשפה.‬
‫זהו.‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-אני לא יודע!‬
‫הילדים!‬
‫אבא!‬ ‫-אתה בסדר, ז'ילבר?‬
‫אלה הגרמנים! תיכנסו למרתף!‬
‫מהר!‬
‫מהר! זוזו!‬
‫אבא!‬
‫קדימה, אבא!‬
‫זהירות!‬
‫כולם בסדר? לואיז? אבא?‬
‫כן, אני בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫תיאו, האורות.‬ ‫-המדרגות חסומות.‬
‫קלרה?‬
‫את בסדר?‬
‫מכאן!‬ ‫-קדימה.‬
‫קלרה?‬
‫אתם בסדר?‬
‫קלרה?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫קלרה!‬
‫איפה המכונית?‬
‫לעזאזל, המכונית שלי.‬
‫מה קורה? אני אתקשר למשטרה. יש לכם קליטה?‬
‫לא.‬
‫זה לא הבית שלי.‬
‫בטח שכן, אבא.‬
‫זה לא.‬
‫זה תמיד נראה ככה?‬ ‫-כמובן שלא.‬
‫הטעם שלי לא גרוע כל כך.‬ ‫-קלרה?‬
‫קלרה!‬
‫זה דפוק לגמרי.‬
‫קלרה?‬
‫זה כמו "שלגייה ושבעת הגמדים".‬
‫היא לא כאן.‬ ‫-מה...‬
‫למה כל הדברים ישנים?‬
‫היי! שמתם לב למשהו?‬ ‫-מה?‬
‫לעזאזל!‬
‫בואו נישאר רגועים.‬
‫להישאר רגועים? הבת שלי נעדרת!‬
‫רגע, חייב להיות לזה הסבר.‬
‫אולי זה הקרנבל של הכפר. הם עיצבו מחדש.‬
‫כל זה ב־30 שניות?‬
‫בואו נלך לכפר. אולי היא שם.‬
‫קדימה, בואו נזוז.‬
‫בוא, אבא. אנחנו צריכים למצוא את קלרה.‬ ‫-מה עם הבית שלי?‬
‫קלרה!‬
‫קדימה.‬
‫ז'ילבר, אתה יכול להאט קצת?‬
‫סבא שלך בכושר.‬
‫קלרה!‬
‫אימא, אני רעבה!‬ ‫-כן, מותק. נמצא משהו.‬
‫קלרה!‬
‫אני לא חושבת שצעקות יעזרו.‬
‫מאחר שהיא לא בתך...‬
‫סליחה?‬ ‫-כאן!‬
‫טוב, זה לא רק הבית שלך.‬
‫מה התקציב של הקרנבל הזה?‬
‫קלרה!‬
‫תתחפף! אתה מפחיד את הלקוחות.‬
‫תראו... היי, זהירות!‬
‫ברצינות?‬ ‫-נו באמת.‬
‫לא ייאמן.‬
‫אימא, אני רעבה.‬ ‫-כן, מותק. חכי רגע.‬
‫יש שם... תראי, לביבות.‬
‫שלום לך.‬
‫הם חוצפנים.‬
‫רק אחת, בבקשה.‬
‫בטח, לביבה אחת.‬
‫אין לי מזומן. אתה מקבל תשלומים ללא מגע?‬
‫מה?‬ ‫-ללא מ...‬
‫ללא מגע...‬ ‫-היי! אין כסף, אין לביבות.‬
‫אתה לא תרוויח כלום עם גישה כזאת.‬
‫"וסייה." כמוך.‬
‫הוא קרוב משפחה?‬
‫אני לא יודע,‬ ‫אבל אסור להם להשתמש בשם שלנו ככה.‬
‫בחייך.‬ ‫-סליחה. מי המארגן של האירוע?‬
‫המארגן?‬ ‫-כן.‬
‫השריף? הוא נמצא בכיכר להוצאה להורג.‬
‫בכיכר...‬
‫הוצאה להורג?‬
‫קלרה?‬
‫סליחה, ראית אישה צעירה‬ ‫בשנות ה־20 לחייה, רב־גזעית?‬
‫"רב־גזעית"?‬ ‫-כן.‬
‫אתם לא מקומיים, נכון?‬ ‫-לא, אנחנו מפריז.‬
‫אלוהים אדירים! איזו דרך ארוכה.‬
‫שלוש שעות בלי פקקים. לא ראית אותה?‬
‫לא.‬
‫היא לא כאן. בואו נלך.‬ ‫-לא לפני שאדבר עם המארגן.‬
‫אנשי עמק מילר!‬
‫הנה הוא.‬
‫תפסתי את אחת החיות של השטן.‬
‫תביאו את החיה!‬
‫אני חף מפשע.‬
‫אני נשבע בפני אלוהים!‬
‫הסתובבת ברחובות בלילה.‬ ‫-איבדתי כבשה.‬
‫מצאנו דם על הבגדים שלך.‬
‫נחתכתי כשניסיתי...‬ ‫-שקט!‬
‫שקרים!‬
‫שקרן!‬
‫מה אתם אומרים? האיש הזה הוא אחת החיות?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫כן...‬
‫ואיזה עונש הוא אמור לקבל?‬
‫מוות.‬
‫מוות!‬
‫-לולו!‬
‫מוציא להורג, תבצע את חובתך.‬
‫אל תדאג. יהיה בסדר.‬ ‫-באמת?‬
‫זה אלים מדי בשבילך.‬
‫חוץ מזה, זה ממש מציאותי.‬
‫ראית את הבת...‬
‫תודה רבה!‬
‫אנחנו עוזבים!‬
‫לכו מפה!‬
‫אבא, קדימה!‬
‫ז'רום! מה קורה?‬
‫זה דם! זה דם אמיתי!‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-כן.‬
‫גם אני יכולה לטעום?‬ ‫-לא!‬
‫מה קורה פה?‬ ‫הבת שלי נעלמה, הוצאות להורג פומביות...‬
‫עיצוב מחדש מאחורי גבי...‬
‫יש רק הסבר אחד.‬
‫כפר אמיתי מימי הביניים, הוצאות להורג,‬
‫דם אמיתי...‬
‫מסע בזמן.‬
‫תגידי לבן שלך לא לדבר שטויות.‬ ‫-תירגע.‬
‫לא, הוא צודק. הילד על סמים.‬
‫הוא איבד את זה.‬ ‫-מי שמדבר!‬
‫תפגיני קצת כבוד לאבא, בבקשה.‬
‫אני מסוגל לדאוג לעצמי.‬
‫אימא? ז'רום?‬ ‫-שנייה אחת, מותק.‬
‫תיאו לא לוקח סמים. אני יודעת שאתה לחוץ...‬ ‫-אני לא לחוץ. האמת, אני מרגיש נהדר.‬
‫אפשר להתרכז בקלרה, בבקשה?‬ ‫-אימא! ז'רום!‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫סליחה, אדוני, ראית אישה צעירה?‬ ‫יפה, בשנות ה־20 לחייה, רב־גזעית?‬
‫כן? לא?‬
‫אתה מדבר צרפתית?‬
‫איזו שנה זו, אדוני?‬ ‫-תיאו.‬
‫זו השנה של אדוננו, 1497.‬
‫איזה לבוש מוזר.‬
‫לבוש? הוא הסתכל על עצמו?‬ ‫-הוא לא דיבר.‬
‫הוא דיבר. הוא פיתום.‬
‫הוא לא.‬
‫יש לך קליטה. תתקשרי לקלרה.‬ ‫-אין לי. זו תזכורת לפגישה שלי.‬
‫תכבי את זה! זה מכעיס אותו.‬
‫שנייה אחת.‬ ‫-תכבי את זה!‬
‫זה לא עובד.‬ ‫-תכבי את זה! זהירות.‬
‫בואו נלך.‬
‫איך פרק כף היד שלך, אבא?‬ ‫-בסדר. תודה, ז'רום.‬
‫קראת לי ז'רום.‬
‫איך אני אמור לקרוא לך?‬
‫אז...‬
‫איך קראו לאימא?‬
‫אתה מאבד את זה, בן. קראו לה ניקול.‬
‫היא נולדה בשלושה ביולי, 1946.‬ ‫היא נעלה נעליים במידה 37,‬
‫ומספר הביטוח הלאומי שלה‬
‫היה 2-46-07-350-132-148.‬
‫למה?‬
‫בלי סיבה.‬
‫משהו קורה.‬ ‫-אני מסכימה.‬
‫זהירות.‬
‫תתרחקו, ילדים.‬
‫אימא, מה קורה?‬ ‫-אני לא יודעת, מתוקה.‬
‫מה לעז...‬
‫- זאת -‬
‫- זאת אני -‬
‫מי?‬
‫- זאת אני, קלרה -‬
‫קלרה!‬
‫רק רגע.‬ ‫-תיזהר.‬
‫מה קרה לך, מותק?‬
‫למה הם לא שומעים אותי? הם טיפשים או מה?‬
‫זהו זה, אנחנו שומעים אותך עכשיו.‬
‫לא אמרתי כלום.‬ ‫-אמרת.‬
‫דיברת. שמעתם אותה, נכון?‬
‫לא.‬ ‫-אף מילה.‬
‫אבא.‬
‫אתה קורא את מחשבותיי!‬
‫אני מקווה שהוא לא משתגע כמו אביו.‬ ‫זה הדבר האחרון שאנחנו צריכים.‬
‫בחיי, לא שמתי לב שהוא מקריח.‬
‫בואו נישאר רגועים.‬
‫ראיתי אתכם בהוצאה להורג.‬
‫אתם לא מכאן.‬
‫למה אתם כאן? אתם קרובי משפחה של המכשף?‬
‫אני שמח שהזכרת את זה.‬ ‫לא מוצא חן בעיניי שאתה...‬
‫אין בינינו קשר. אנחנו רק עוברים פה.‬
‫ראינו בית ריק ועצרו לנוח. זה הכול.‬
‫נכון? זה הכול.‬
‫אתם מכשפים!‬
‫אל תיגע בבן שלי!‬ ‫-תירגעי.‬
‫אנחנו לא מכשפים.‬
‫אנחנו...‬
‫אנחנו מוזיקאים, נכון?‬
‫זה הכול.‬ ‫-כן.‬
‫זמרים נודדים.‬
‫אני דניאל הזמר הנודד. אתה מבין?‬
‫וזו הלהקה שלי.‬
‫הזמרים הנודדים.‬
‫תנגנו בשבילי.‬
‫אבל אין...‬
‫אין לנו כלי נגינה. רגע!‬
‫אני... תביאי את הגיטרה שלי, מותק.‬
‫מה?‬ ‫-את מה?‬
‫את... את הלאוטה שלי.‬
‫תביאי את הלאוטה שלי.‬ ‫-את מה?‬
‫זה נראה כמו גיטרה קטנה.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫אני אף פעם לא נוסע בלי הלאוטה שלי.‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫כן. טוב. אחת...‬
‫בסדר. שלוש, ארבע.‬
‫"תגידי להם שהקריירה שלי‬
‫"אינה בטוחה‬
‫"שאף אחד לא יודע איפה אהיה‬
‫"בעוד שנה‬
‫"אילו רק הם ידעו שבעינייך‬
‫"פעם הייתי הזמר הגדול מכולם‬
‫"וזו הסיבה‬
‫"שרצית ילד‬
‫"שכבר מבוגר"‬
‫מה איתם?‬
‫קדימה. שלוש, ארבע...‬
‫"השופטים והחוק‬
‫"לא מפחידים אותי‬
‫"זה הבן שלי, הקרב שלי‬
‫"היא לא הייתה צריכה לעזוב"‬
‫טוב מאוד.‬
‫"אני אשבור הכול‬
‫"אם תיגע‬
‫"בבשר מבשרי"‬
‫לתזמן נכון, בבקשה.‬
‫"היא לא הייתה צריכה לעזוב"‬
‫בסדר.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫תחזרו פנימה.‬
‫החיות באות.‬
‫יש גם חיות?‬
‫אנשי הכפר חייבים לישון!‬
‫לכו הביתה! החיות באות!‬
‫הלילה ירד. אנשי הכפר חייבים לישון.‬
‫לכו הביתה! החיות באות!‬
‫החיות באות!‬
‫אני רעבה.‬
‫כן, מתוקה. אני בודק.‬
‫ננסה את זה.‬
‫נפלא. עכשיו לא נדבר לכיסא ריק.‬
‫בבקשה. רואים?‬
‫"מכשפה,‬
‫"גנב, צייד, מגיד עתידות,‬
‫"אדם זאב."‬
‫מאוחר מדי למשחקים, מותק.‬ ‫-אני לא משחקת.‬
‫זה כתוב על הקופסה הזאת.‬
‫היא הייתה מתחת לשידה.‬ ‫-רגע.‬
‫תראי לי.‬
‫זה המשחק שלך, לא?‬
‫כן. למה הוא כאן?‬
‫אין מצב.‬
‫זה לא מסע בזמן. אנחנו בתוך המשחק.‬
‫נו, באמת. הוא בטח מסטול!‬
‫אני לא.‬
‫הקלפים תואמים לכוחות, נכון?‬
‫כן, אז מה?‬
‫אז יש לנו את הכוחות האלה.‬
‫ז'ילבר הוא הצייד, אז הוא ממש חזק.‬
‫אין צורך להגזים.‬
‫אני פשוט בכושר טוב.‬
‫קלרה היא הילדה הקטנה.‬
‫ילדה קטנה, דיסקרטית, בלתי נראית!‬
‫שיהיה. לואיז היא הילדה הקטנה היחידה כאן.‬
‫תמיד תהיי הילדה הקטנה שלי.‬
‫אתה עושה את זה שוב. עם מי אתה מדבר?‬
‫מה? אתה שומע קולות.‬
‫אין מצב שהוא קיבל כוח ואני לא.‬
‫לא! לא שמעתי כלום. אני רק חושב בקול רם.‬
‫אז אנחנו משחקים "אנשי זאב".‬
‫הבית רעד, הגענו לבית של אבותינו,‬
‫ויש לנו כוחות?‬
‫ברור שאנחנו במשחק.‬
‫אל תהיה מגוחך.‬
‫ייתכן שהקופסה רעדה ממש לפני רעידת האדמה.‬
‫מה?‬ ‫-רואה? אנחנו בתוך המשחק.‬
‫תחשוב, אבא, בבקשה. זה המשחק שלך.‬
‫איך נחזור הביתה?‬
‫אני לא יודע. זה לא המשחק שלי.‬
‫מצאתי אותו בעליית הגג בלי כללים,‬
‫אז המצאתי אותם, והם השתנו עם הזמן.‬
‫זה הכול.‬
‫ואני הגנב. מה הכוח שלו?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אני זוכר כלל אחד.‬
‫כדי לנצח במשחק,‬
‫עלינו לזהות את כל אנשי הזאב‬
‫ולהרוג את כולם לפני שהם יהרגו אותנו.‬
‫אבל מה אם אני אדם זאב?‬
‫מתוקה, אל תדאגי.‬
‫אף אחד לא יהרוג אותך. אף אחד!‬
‫בסדר? אף אחד.‬
‫אף אחד לא יהרוג אותך, מתוקה.‬ ‫ותנחשי מה? מצאתי ארוחת ערב.‬
‫וזה לא נראה רע. אני יכול להכין לנו מרק.‬
‫"סיריוס פוליקולוס."‬
‫אלה בטח גרגירי חומוס.‬
‫אלה כדורי סנאי.‬
‫את בסדר, לולו? באנו להגיד לילה טוב.‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫מחר נחזור הביתה. אני מבטיח.‬
‫כן.‬
‫תוכלו לספר לי שוב את הסיפור שלכם?‬
‫לפני שנים רבות,‬
‫כעשר שנים,‬
‫אימא שלך בדיוק נפרדה ממפסידן גמור.‬
‫גם אני הייתי רווק,‬ ‫ובנוסף ללימוד מוזיקה בבית הספר,‬
‫לימדתי שיעורי גיטרה פרטיים.‬
‫בזמנו, רציתי להסיח את דעתי ממה שקרה.‬
‫זה היה ספורט או ללמוד לנגן בכלי נגינה.‬
‫אז חיפשתי באינטרנט למורה לגיטרה,‬
‫ומצאתי את אבא שלך.‬
‫אני לימדתי אותה לנגן את השיר האהוב עליה,‬
‫ומן הסתם, היא התאהבה בי עד מעל הראש.‬
‫מן הסתם.‬
‫שנתיים לאחר מכן את הגעת.‬
‫כמו מתנה.‬
‫טוב. הסוף. לילה טוב.‬
‫אבל אני אוהבת את השיר מאוד!‬
‫לא, הגיע הזמן לישון, מתוקה.‬
‫"היכן שאני גרה, היערות מתנדנדים‬ ‫וגגות נוגעים בשמיים"‬
‫אני מותשת.‬
‫בסדר. לילה טוב.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫בסדר. לילה טוב.‬
‫אני צוחקת.‬
‫לילה טוב, מתוקה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כלום.‬
‫מעסיק את עצמי.‬
‫אני לא יודע איפה אנחנו,‬
‫או "מתי" אנחנו,‬
‫אבל זה מרגיש טוב לחשוב שוב בבהירות.‬
‫סליחה, אני צריך לבקר יותר.‬
‫אל תתנצל.‬
‫לא כיף לראות אנשים נעלמים.‬
‫אנחנו נחזור הביתה.‬
‫ואני אהיה שם.‬
‫לילה טוב, אבא.‬
‫לילה טוב, ז'רום.‬
‫מי שם?‬ ‫-מה קרה?‬
‫מה...‬
‫אני חושבת שהיא רוצה לספר לנו משהו. לא?‬
‫רגע.‬
‫תירגעי.‬
‫אנשי זאב בדרך לכפר! כמעט טרפו אותי.‬
‫אנחנו צריכים ללכת!‬
‫יש אנשי זאב,‬ ‫כמעט טרפו אותה ואנחנו צריכים ללכת.‬
‫היא תמיד הייתה מצוינת ב"תן קו".‬
‫איפה לולו? לולו?‬
‫לולו?‬ ‫-לולו?‬
‫היא לא פה!‬
‫לואיז?‬ ‫-לואיז!‬
‫תישארו כאן.‬
‫זאת אני.‬
‫תיכנסי, מתוקה. מהר.‬
‫מה עשית שם?‬
‫יצאתי לעשות פיפי.‬ ‫-לא!‬
‫את לא יכולה לצאת לבד. אולי את אדם זאב!‬
‫אבל אני לא אדם זאב!‬
‫אני נשבעת!‬
‫אנחנו מאמינים לך.‬
‫תקשרי אותה.‬ ‫-אולי גם נחסום לה את הפה?‬
‫אם היא אומרת שהיא לא אדם זאב, היא לא.‬
‫רגע, תנו לי לטפל בזה.‬
‫ב־50 שנות פוקר, מעולם לא הפסדתי לבלוף.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫את...‬
‫אדם זאב?‬
‫לא!‬
‫יש אישור. היא לא אדם זאב.‬
‫טעיתי! תקשרו אותה!‬
‫רגע. אל תזוזו.‬
‫לאט!‬ ‫-אל תפגע בה!‬
‫החבל! תנו לי את החבל!‬
‫תיאו! החבל, מהר!‬
‫החיות הרגו שוב!‬
‫לואיז.‬
‫ז'רום?‬
‫ז'רום, תתעורר!‬
‫איפה אנחנו?‬
‫בשנת 1497.‬
‫כן. לעזאזל.‬
‫לואיז חזרה לעצמה.‬
‫לולו.‬
‫מתוקה שלי.‬
‫אני רעבה.‬
‫לא, חכה. רגע.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אתה תפגע בעצמך.‬
‫את נראית נפלא.‬
‫תודה. גם אתה לא נראה נורא.‬
‫טוב, בשביל מה זה בדיוק?‬
‫זה לציד אנשי זאב.‬
‫בחייך, ז'רום!‬
‫הם אנשי זאב רק בלילה, אז...‬
‫אתה לא יכול להתחיל לדקור‬ ‫את אנשי הכפר באקראי.‬
‫לא. אף אחד לא צד אף אחד.‬
‫חשבתי קצת, בסדר?‬
‫זה הבית של אביך הקדמון.‬ ‫זה המשחק שלו. נוכל לבקר אותו בכלא‬
‫ולשאול אותו איך לחזור הביתה.‬
‫בסדר?‬ ‫-גם זה יכול לעבוד.‬
‫ויש לו זכות לעורך דין.‬ ‫-זכויות?‬
‫ב־1497? אני אופתע אם לא עינו אותו למוות.‬
‫צנוניות?‬ ‫-פרחים, גברתי היקרה?‬
‫לא, תודה.‬
‫נראה שזה עובד. ילדים, תקשיבו.‬
‫נדבר עם אבינו הקדמון‬ ‫בזמן שאתם תלכו לקנות אוכל בשוק.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר, אבל עם איזה כסף?‬
‫היה לי רעיון.‬
‫נשתמש בבלתי נראות של קלרה לטובתנו.‬
‫לא, הבת שלי לא גנבת.‬
‫ברצינות? אתה מעדיף לגווע ברעב?‬
‫רגע, אני הגנב. אני צריך לגנוב.‬
‫ראינו הוצאות להורג מיידיות וחיות פרא,‬
‫אז בואו נמנע ממעצרים, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫ניפגש בעוד שעה. בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫ילדים, אל תשכחו. אלה ימי הביניים.‬ ‫-כלומר?‬
‫כלומר, זו כמו ארץ זרה,‬ ‫עלינו להתאים את עצמנו.‬
‫את זוכרת את רומא, מארי?‬ ‫ביקשתי מים בקפה שלי והם קרעו אותי לגזרים.‬
‫ובדבלין. זה נעשה מכוער‬ ‫כשהזמנתי בירה ללא אלכוהול.‬
‫בבריסל...‬ ‫-אין צורך למנות הכול.‬
‫כן, נכון. בכל אופן, כשנמצאים בחו"ל,‬
‫מתנהגים כמו בחו"ל. כלומר,‬
‫נוהגים כמו המקומיים. אלה ימי הביניים,‬ ‫אז תהיו דיסקרטיים ותשתלבו.‬
‫טוב.‬ ‫-נתראה בעוד שעה.‬
‫בסדר.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫הלאוטה משתלבת במקום הזה?‬
‫זה הכיסוי שלנו. אף אחד לא ישים לב.‬
‫תראו, הזמר הנודד!‬
‫בעלי חייל. הוא שמע אותך שר‬ ‫ואמר שהקול שלך נשמע מלאכי!‬
‫זה נחמד מאוד. אני עושה מה שאני יכול.‬
‫תנגן בשבילנו, זמר נודד!‬ ‫"צ'רלס השמיני הטוב."‬
‫אני לא מכיר את השיר.‬
‫"נער האורווה המתוק."‬ ‫-"חנקתי איש מבורגונדי."‬
‫אולי שיר מקורי?‬ ‫-אולי לא?‬
‫קדימה, בוא נלך.‬
‫ביי, תודה!‬ ‫-חכו.‬
‫תספרו לי את הסוד שלכם.‬ ‫איך הופכים לזמרים נודדים?‬
‫עושים דוקטורט‬ ‫ומקבלים שלל החלטות גרועות. בוא.‬
‫אני הגנב. אולי אוכל לגנוב כל מה שארצה.‬
‫רואה? אין צורך להיות בלתי נראה.‬
‫צמיד יפה.‬
‫תחזיקי את זה. אני אחזור.‬
‫מה? אל תדאגי. יהיה בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫תחזור לפה, שרץ שכמוך!‬
‫תעצרו את הגנב הזה!‬
‫תעצרו אותו!‬
‫תני לי לדבר.‬
‫יום טוב, רבותיי. דניאל הזמר הנודד.‬
‫שלום.‬
‫שילדריק וסייה מוחזק כאן?‬ ‫-מה אתם רוצים מהמכשף המטונף?‬
‫נכון מאוד.‬
‫חשבתי שמוזיקה עשויה להרגיע את נשמתו.‬
‫מי ייתן ונשמתו תישרף בגיהינום!‬
‫כן, טוב...‬
‫טוב, אין לנו את כל היום.‬
‫אנחנו רוצים לדון באישומים שהוגשו נגדו.‬
‫תסתמי את הפה, זונה!‬ ‫-סליחה?‬
‫איך קראת לי?‬ ‫-איך שאני רוצה!‬
‫היי! תירגע!‬
‫תשלוט באישה שלך.‬
‫הלקאות בכל בוקר עשויות להועיל.‬
‫אם תיגע בי שוב, אני אחטיף לך!‬
‫מותק, תחשבי על הילדים, בבקשה.‬
‫כן, אלה ימי הביניים.‬
‫קדימה. הילדים מחכים.‬
‫כן.‬
‫שלום, דניאל.‬ ‫-שלום.‬
‫שמרתי משהו בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫אין לו בעיה לפלרטט,‬ ‫אבל כשמדובר בשני שומרים טיפשים,‬
‫הוא לא בנמצא.‬
‫יכולתי להתערב קודם,‬ ‫אבל הייתי חושף את הכיסוי שלנו.‬
‫חוץ מזה, אלה ימי הביניים.‬
‫כן. נוח מאוד.‬
‫פחדת, אבל זה לא סיפור גדול.‬
‫לא נכון.‬ ‫-בחייך.‬
‫לא פחדתי.‬
‫מה עם הפרדוקס המסע בזמן?‬ ‫-מה?‬
‫פרדוקס המסע בזמן.‬
‫לא. אין לי מושג.‬
‫הכלל הראשון במסע בזמן.‬
‫כל מה שעושים בעבר יכול להשפיע על ההווה.‬
‫כלומר, על העתיד... על ההמשך.‬ ‫אסור להתערב. זו עובדה ידועה.‬
‫זה רלוונטי?‬ ‫-כמובן.‬
‫זה פשוט.‬
‫אילו כיסחתי את האידיוט הזה,‬
‫הפמיניזם היה מתקדם‬ ‫500 שנה מוקדם מדי. את מבינה?‬
‫תדמייני את ההשלכות.‬
‫בטח. בלי מלחמות או זיהום,‬ ‫חברה נעלה לאין שיעור?‬
‫אני יכולה לדמיין את ההשלכות.‬
‫זו...‬
‫זו הייתה דוגמה גרועה,‬ ‫אבל הבנת את הנקודה שלי. זה...‬
‫עלינו להיות זהירים מאוד.‬
‫"זהירים", הוא אומר.‬
‫האקס שלי היה אנוכי, אבל הוא לא היה משתפן.‬
‫האקס שלך...‬
‫מה קרה?‬
‫תיאו לא איתך?‬
‫רגע.‬ ‫-מה קרה?‬
‫איבדתי אותו!‬ ‫-היא איבדה אותו.‬
‫איבדה? מה זאת אומרת, איבדה?‬
‫איפה איבדת אותו?‬ ‫-תירגעי!‬
‫בטח, כשזה הבן שלי, אנחנו צריכים להירגע!‬
‫גרים!‬
‫כן?‬ ‫-כן?‬
‫הבן שלכם אצלי, הוא סיפר לי הכול.‬ ‫אתם מהעתיד, נכון?‬
‫לא. הוא מדבר שטויות.‬
‫אנחנו חושבים שהוא על סמים.‬
‫איפה הבן שלי? מה?‬
‫תירגעי, אימא.‬
‫זה אני, תיאו.‬
‫תיאו.‬
‫נפח.‬
‫תיאו. נפח.‬
‫תיאו...‬ ‫-תפסיק!‬
‫זה הכוח שלי. גניבת זהות. מגניב, נכון?‬
‫לא, זה לא "מגניב" בכלל. מספיק עם זה!‬
‫למה?‬ ‫-מה אם תיתקע?‬
‫אתה מבין? אתה עדיין חוקר את הזהות שלך.‬
‫נכון? וזה נהדר. אני תומכת בך במאה אחוז,‬
‫אבל אתה תהיה אבוד לגמרי. אתה מבין?‬
‫כן. אני חושב שאת פשוט מקנאה.‬
‫כי אין לך כוח.‬
‫חכה, תיאו!‬
‫הכוח שלך אדיר. וחשוב מכך, שימושי מאוד.‬
‫כבר סיימת את הסעודה?‬
‫ארוחה. זה אומר ארוחה.‬
‫כן! כלומר, לא.‬ ‫המטורפת הזו הרסה לי את התיאבון.‬
‫היא שוב צועקת ומייבבת.‬ ‫שעה או שעתיים בתא יעזרו.‬
‫את שוב צועקת, מרשעת?‬ ‫-תירגע!‬
‫אני אטפל בכלבה בעצמי.‬
‫"כלבה"? ברצינות?‬
‫סליחה, אימא. נסחפתי קצת.‬
‫שילדריק וסייה?‬
‫יש חולדות. זה לא עניין גדול.‬
‫שלום?‬
‫זה ריק.‬
‫שילדריק! שילדריק וסייה?‬
‫מספיק עם העינויים! אני מתחנן!‬
‫בפעם המי יודע כמה, אני לא מכשף!‬
‫תהיה בשקט! אנחנו לא נפגע בך.‬
‫תתקרב.‬
‫כן.‬
‫אנחנו הצאצאים שלך מ־2024.‬
‫שיחקנו את המשחק שלך והגענו לכאן עם כוחות.‬
‫איך נוכל לחזור לתקופה שלנו?‬
‫לא.‬
‫הוא לא מבין.‬
‫תיאו, תראה לו.‬
‫כן.‬
‫שומרים!‬
‫תהיה בשקט!‬
‫אלה אתם! אתם המכשפים!‬
‫אתם שחררתם את החיות בכפר.‬
‫לא שחררנו שום דבר. שקט!‬
‫משחק "אנשי הזאב". בסדר?‬
‫גנב, מגיד עתידות, מכשפה.‬ ‫אתה המצאת אותו, נכון?‬
‫לא! האיש בעור הזאב הביא את המשחק.‬
‫בסדר, מי האיש בעור הזאב הזה?‬
‫גבר זר שאירחתי לפני שלושה לילות,‬ ‫רגע לפני שהחיות התחילו לתקוף.‬
‫כן. אולי האיש בעור הזאב יודע‬ ‫איך להשיב אותנו הביתה. איפה הוא?‬
‫אני לא יודע. הוא נעלם למחרת.‬
‫טוב, איך הוא נראה?‬
‫הוא היה גבר.‬
‫כן.‬
‫בעור זאב!‬
‫בבקשה, אני לא רוצה להישרף בחיים.‬ ‫אתם חייבים להוציא אותי!‬
‫אני לא מכשף.‬ ‫אני לא יודע להכין מרק, ובטח לא שיקויים.‬
‫היי! מי גנב את הקסדה שלי?‬
‫אימא, אנחנו צריכים ללכת עכשיו. מכאן!‬
‫תודה, שילדריק. בהצלחה!‬
‫רגע. בהצלחה? אתם חייבים להוציא אותי.‬
‫אל תדאג, אני עורכת הדין שלך עכשיו.‬
‫כן.‬
‫אבל מה זה עורכת דין?‬
‫עם מי אתה מדבר?‬
‫עם הסורגים.‬
‫הם רוצים שמן.‬
‫איש בעור זאב נתן לו את המשחק,‬
‫אבל הוא נעלם.‬
‫אם אנחנו רוצים לחזור הביתה,‬ ‫עלינו לשחק את המשחק ולנצח.‬
‫כדי לנצח, עלינו למצוא ולהרוג את הזאבים.‬
‫להרוג אותם? אנחנו לא נהרוג את לואיז. רגע.‬
‫ארבעה קלפי אנשי זאב פירושם ארבעה אנשי זאב.‬
‫להרוג שלושה עשוי לעבוד.‬
‫או שפשוט נהרוג שניים,‬ ‫נבשל אותם עם אשכי סנאי ואנחנו מוכנים.‬
‫יש לך רעיון טוב יותר?‬ ‫-לא.‬
‫כולנו נמות ב־1497. תמיד רציתי לחלות בצרעת.‬
‫טוב, אני לא אשב בחיבוק ידיים‬ ‫ואחכה שיאכלו אותו.‬
‫בואו נתפוס את הזאבים ונמשיך משם.‬
‫אני אשמור על אוזניים קשובות בכפר.‬
‫אוזניים קשובות? באמת?‬
‫אשמור על אוזניים קשובות, כן. אני...‬ ‫אחקור. אני חד עין לאחרונה.‬
‫חד עין. זה הדבר האחרון שהוא.‬
‫קלרה נשרה מהלימודים ואין לו מושג.‬ ‫-נשרת מהלימודים?‬
‫קלרה, תחזרי לפה מייד!‬
‫קלרה? לאן היא הלכה? קלרה!‬
‫כמה זמן את יודעת?‬
‫איך ניחשת?‬
‫אתה מגיד העתידות. אתה יכול לקרוא מחשבות.‬
‫אני פשוט חש בדברים האלה, זה הכול.‬ ‫בואי לא... מספיק!‬
‫אם אתה לא קורא מחשבות,‬ ‫אז אתה לא יודע שחיבבתי‬
‫את אחד השושבינים של סדריק‬ ‫בחתונה שלו בקיץ שעבר.‬
‫בזמן שרקדת, לקחתי אותו למטבח.‬
‫הוא נישק לי את הצוואר,‬ ‫הכניס את היד שלו מתחת לחולצה שלי‬
‫וליטף בעדינות.‬ ‫-מי המנוול? אני אהרוג אותו.‬
‫ידעתי. זה כוח מביש.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫ולבגוד בי זה לא מביש?‬
‫לא בגדתי בך,‬
‫אבל אם תמשיך ככה,‬
‫אולי אתחיל לרצות.‬
‫אני מזהירה אותך, ז'רום.‬ ‫לעולם אל תשתמש בכוח שלך נגדי.‬
‫לפחות יש לי כוח.‬
‫אני מועיל, יקירתי.‬
‫מספיק.‬
‫יש לנו שלושה אנשי זאב להרוג,‬ ‫ילדים להחזיר ל־2024...‬
‫2024?‬
‫אתם באמת מהעתיד?‬
‫אנחנו נשאל את השאלות.‬
‫מי אתה? מה אתה זומם?‬
‫קוראים לי‬
‫פיירו.‬
‫אני השכן של שילדריק.‬
‫אני אמן.‬
‫ממציא, קטן.‬
‫באתי לקחת כל מה שאני יכול.‬
‫שילדריק המסכן. הוא גמור.‬
‫הוא יעלה על המוקד.‬
‫למה חיטטת פה?‬
‫אנשים מהסוג שלי אינם אהובים פה.‬
‫אתה אדם זאב?‬
‫לא. אדם זאב? לא, אני לא אדם זאב.‬
‫ז'רום, קדימה.‬
‫תשתמש בכוח שלך.‬
‫תקרא את המחשבות שלו.‬
‫תהיה טוב, בסדר?‬
‫מישהו יודע איטלקית?‬
‫מה המשמעות‬ ‫של "א־טנטו בלו קוואנדו סי קונסנטרה"?‬
‫"הוא נאה כל כך כשהוא מתרכז."‬
‫כן, "מהסוג שלך"! זו לא בעיה מבחינתנו.‬
‫לא?‬
‫אתם...‬
‫התמזל מזלכם.‬
‫אז בעתיד זו לא בעיה, מה?‬
‫אבל עכשיו,‬
‫אם אנשים יגלו שאני אוהב‬
‫גם גברים, הם יפשטו את עורי.‬
‫הם ירתיחו אותי ויקצצו אותי לחתיכות.‬
‫באמת?‬
‫ואו, אלה באמת ימי הביניים.‬
‫אפשר לשחרר אותו?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה. היא נחמדה.‬
‫תודה, מתוקה. אפשר לקבל משהו לשתות?‬
‫בטח.‬ ‫-מעט יין.‬
‫קלרה!‬
‫תביאי לאיש מים!‬
‫אנחנו צריכים למצוא‬ ‫את אנשי הזאב כדי לחזור הביתה.‬
‫יש לך מושג מי עשוי להיות אדם זאב?‬
‫לא, אילו ידעתי, הייתי עוזר לכם, אבל...‬
‫זאת הבת שלי. היא בלתי נראית.‬
‫כן, זה לא אידיאלי, אני יודע.‬
‫אולי אוכל לעזור לבת שלך.‬
‫טוב, זה...‬
‫זה דומה לחמר.‬
‫חוקרים הביאו את זה מיבשת אמריקה.‬
‫אתם יודעים איפה זה?‬
‫כן.‬ ‫-אבל שכללתי את זה.‬
‫רואים?‬
‫תראו, זה...‬
‫גמיש. מובן?‬
‫נמתח, אבל קשיח.‬
‫אז זה גומי.‬
‫גומי?‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה מתכוון לעשות עם זה?‬
‫כשהבת שלך תקפוץ לתוך זה,‬
‫ה"גומי" הזה, כפי שאתם קוראים לו,‬ ‫יעניק לה עור נוסף,‬
‫עור שני, מובן?‬
‫אבל היא תמיד יכולה להסיר אותו‬
‫על ידי משיכה, ככה. שימושי, נכון?‬
‫לא רע. לא רע בכלל.‬
‫רק שזה לא...‬
‫זאת לא הבת שלי.‬ ‫זה חיוור מדי. זה בצבע גומי.‬
‫כן, זו לא בעיה.‬ ‫תחזיק. אני יכול להכהות את זה.‬
‫תראה את זה.‬
‫שים לב.‬ ‫-כן.‬
‫בבקשה.‬
‫לא, יותר!‬
‫יותר?‬ ‫-כן, יותר.‬
‫יותר!‬ ‫-תפסיק.‬
‫לא!‬ ‫-עוד קצת.‬
‫לא! מה אתה עושה?‬ ‫-תמשיך.‬
‫כן! זהו זה.‬
‫זאת קלרה.‬
‫זאת הבת שלי.‬
‫זאת הבת שלך?‬
‫היא שלו.‬ ‫-לא, היא הבת שלי.‬
‫הולדתי את קלרה עם אישה אחרת.‬
‫אחרת...‬ ‫-ותיאו הוא לא הבן שלי.‬
‫לא, תיאו הוא מהנישואים הראשונים שלי.‬
‫כן.‬ ‫-לאוליבייה.‬
‫אוליבייה?‬ ‫-לא, אני ז'רום.‬
‫אוליבייה היה בעלה הראשון של מארי.‬
‫כן.‬ ‫-רגע, בעלה של מארי?‬
‫האקס שלה. קלרה היא בתי.‬ ‫-אבל קלרה...‬
‫בדיוק.‬
‫אבל שנינו ההורים של לואיז.‬
‫סוף סוף!‬
‫זו משפחה, נכון?‬
‫בעתיד, זה...‬
‫כולם חופשיים להתערבב.‬
‫אפשר לערבב עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫תערבבו.‬ ‫-בואו נערבב.‬
‫סחור סחור.‬
‫טוב, כמעט סיימנו.‬
‫בבקשה!‬
‫לא, לא בדיוק. חסר קצת. ממש שם.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫כאן?‬ ‫-כן, שם.‬
‫בבקשה.‬
‫זאת...‬
‫זאת הבת שלי.‬
‫עכשיו, חשוב מאוד, העין, המבט.‬
‫תנענעי את הראש. תנענעי.‬
‫בבקשה!‬
‫זה יותר טוב.‬
‫ועכשיו, למגע הסופי.‬
‫אני נהנה להתחפש.‬
‫כמובן.‬ ‫-נהדר.‬
‫בכל אופן...‬
‫תבחרי את זו שאת הכי אוהבת.‬
‫זאת? כן.‬
‫היא יפה. כן...‬
‫בבקשה!‬
‫כן או לא?‬ ‫-כן!‬
‫כן! רגע.‬
‫זו המצאה קטנה שלי, מתנה. טוב...‬
‫רגע. בבקשה! תנסי שוב.‬
‫הפאה הזאת נוראה.‬
‫אתם שומעים אותי?‬ ‫-בהחלט.‬
‫את נראית נפלא. תראי.‬
‫גומי.‬
‫לא.‬
‫יש לך איפור?‬
‫בוודאי! אולי אפילו יש לי...‬
‫לא, זה בסדר.‬ ‫את נראית נהדר בלי איפור, מותק.‬
‫תודה, אבל יש לנו זאבים לצוד.‬ ‫-תודה, פיירו!‬
‫אין בעד מה!‬ ‫-תודה, פיירו!‬
‫כן! בהצלחה!‬
‫אם הם ינסו משהו...‬ ‫-אבא...‬
‫מאיפה היא?‬
‫היא הבת שלי.‬
‫היא יכולה לדבר בשם עצמה.‬
‫מאיפה אני?‬
‫"אני באה מארץ‬
‫"שנחרכה‬
‫"על ידי הרוח‬
‫"של ביצות סלעיות.‬
‫"מסביב לאגמים,‬
‫"עבור אלה שחיים,‬
‫"זהו גיהינום."‬
‫היא מקונמרה. יש לך בעיה עם זה?‬
‫יש לך בעיה עם זה?‬ ‫-לא.‬
‫זה נשמע כמו מקום מקסים.‬
‫השריף לכד חיה!‬
‫הוא יוציא אותה להורג!‬
‫אנשי עמק מילר!‬
‫ההוצאה להורג האחרונה הייתה אי הבנה מצערת.‬
‫הוא היה חף מפשע.‬
‫כן, טוב...‬
‫אבל הפעם אנחנו בטוחים!‬
‫האישה הזו היא אחת מהן.‬
‫אני נשבעת בפני אלוהים שזה לא נכון!‬ ‫אני חפה מפשע!‬
‫שקרים.‬
‫כולם יודעים שאת מוזרה.‬
‫את לא נשואה,‬
‫בגיל 17.‬
‫הם משוגעים. אני יודעת, אלה ימי הביניים.‬
‫מה אתם אומרים? היא חיה?‬
‫כן!‬
‫והעונש שלה?‬
‫מוות!‬
‫מוציא להורג, תתחיל.‬
‫הם לא יכולים להרוג אותה.‬ ‫אנחנו חייבים לעשות משהו.‬
‫אם נעשה משהו, כולנו נמות.‬
‫אולי היא זאב,‬
‫וזה יעזור מאוד.‬
‫אוי, לא.‬
‫לא!‬
‫שריף, השמש עומדת לשקוע!‬
‫מהר!‬
‫זאת בדיחה בעיניך?‬
‫אתה הליצן.‬
‫הוצאות להורג יומיות‬ ‫גובות מחיר בסופו של דבר.‬
‫איפה הגרזן הנוסף שלך?‬ ‫-לך יש חרב נוספת?‬
‫כמובן.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אתה יודע כמה מרוויחים מוציאים להורג?‬ ‫אם כבר מדברים...‬
‫אחר כך! תהרוג את החיה מהר!‬
‫איך? עם הידית?‬
‫שריף! השמש שקעה.‬
‫זוז!‬
‫הצדק ייעשה!‬
‫קדימה.‬
‫הבן שלי!‬
‫תצילו את הבן שלי!‬
‫אני אלך.‬ ‫-לא, אבא.‬
‫אל תדאג, בן. אבא שלך חזק.‬
‫תצילו את הבן שלי!‬
‫בבקשה!‬
‫זה קל כשיש לך את הכלים הנכונים.‬
‫- אדם זאב -‬
‫לקחתי את הקלף.‬
‫היית אדיר.‬ ‫-ממש מגניב!‬
‫מה קורה?‬ ‫-לא!‬
‫אחריה!‬
‫מהר! תתפצלו!‬
‫לולו! לואיז!‬
‫לואיז!‬
‫-לואיז!‬
‫מהר, תחזרו לבתיכם!‬
‫שם! גור צעיר!‬
‫גור? איפה?‬
‫לא כלב. אדם זאב, אבל גור.‬
‫שם! בוא אחריי!‬
‫לואיז?‬
‫היא בסדר.‬
‫היא עם ז'ילבר.‬
‫איפה קלרה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫לעזאזל.‬
‫לכו הביתה. אני אמצא אותה.‬
‫אל תמות. בסדר?‬
‫אל תדאגי.‬
‫לכו.‬
‫כן, הוא ימות.‬
‫קלרה?‬
‫תישאר כאן. אני אסיח את דעתם.‬
‫לא!‬
‫אבא, תסמוך עליי.‬
‫היי.‬
‫להיות בלתי נראית לא אומר שאת חסרת ערך.‬
‫בסדר.‬
‫תיזהרי.‬
‫תפסתי אחד! הוא שלי!‬
‫- אדם זאב -‬
‫נשארו רק שניים.‬
‫בואו נקווה.‬ ‫-אני יודעת איך למצוא אותם.‬
‫עדיין יש לה את השיניים שלה.‬
‫יש לה את אותם שיער ולחיים.‬ ‫אפילו כאדם זאב, היא עדיין לואיז.‬
‫זה נכון גם לגבי האחרים. ראיתי אותם מקרוב.‬
‫מחר נמצא אותם,‬
‫נהרוג אותם וניקח את הקלפים.‬
‫ראיתי את מנהיגת הלהקה.‬
‫היא נקבה.‬
‫יש לה כפות לבנות, אז היא כנראה זקנה.‬
‫השני היה זכר.‬
‫יש לו בטן שמנה וצליעה.‬
‫כעת יש לנו את מה שצריך כדי למצוא אותם.‬
‫זמר נודד!‬
‫אתה מחזר אחרי זקנות עכשיו?‬
‫אתה מכיר אותה?‬ ‫-גברת וורטר?‬
‫אישה טובה.‬
‫אל תסמוך על אף אחד. ייתכן שהיא אחת החיות.‬
‫בלתי אפשרי. היא חזרה מהעיר רק הבוקר.‬
‫תראי לו את הלחמניות שלך.‬
‫סליחה?‬
‫כן!‬
‫לא, תודה.‬
‫תישארו ערניים.‬
‫הוא קצת מוזר, לא?‬
‫כן, אבל את יודעת איך מוזיקאים מתנהגים.‬
‫את מכאן?‬
‫בהחלט! אני המבוגרת ביותר בכפר.‬
‫אני בת 52.‬
‫אלוהים.‬
‫לך מפה!‬
‫תסתלק!‬
‫זה הוא! הוא זאב!‬
‫תגידי לאחרים שמצאנו אחד. אני אטפל בו.‬
‫אל תזוזי!‬
‫אני מזהירה אותך.‬
‫יש לי כוחות!‬
‫אז אל תחשבי אפילו להשתנות.‬
‫להשתנות? למה?‬
‫לאדם זאב.‬
‫ראיתי את הדם על הבגדים שלך.‬
‫זה כלום. בעלי פשוט מכה אותי.‬
‫טוב.‬
‫מי הוא?‬
‫זה שבאמצע?‬
‫נהדר.‬
‫יום טוב, אדוני.‬
‫הפרקליטה פולאן־וסייה, עורכת הדין של אשתך.‬
‫מה?‬ ‫-עורכת הדין שלה.‬
‫מי זאת?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫היא משתמשת במילים מוזרות.‬ ‫-כן.‬
‫אתה מודה שאתה מכה את אשתך?‬
‫כמובן, היא אשתי.‬
‫אבל אני לא מכה אותה בלי סיבה.‬
‫המרק חם מדי או קר מדי,‬
‫או שהיא אוספת עצים בקצב של חילזון.‬
‫לפעמים היא אפילו מבקשת ממני להתרחץ.‬
‫אני מתגרה במזל שלי.‬ ‫-לא.‬
‫אני חושבת שיש דרכים אחרות לתקשר‬
‫שלא כרוכות במכות.‬
‫נכון?‬
‫להצליף בה?‬ ‫-לא.‬
‫להטביע אותה?‬ ‫-לא!‬
‫לשפוך עליי מים רותחים?‬ ‫-לא!‬
‫פשוט תתקשרו. תדברו זה עם זה.‬
‫כשווים. בסדר?‬
‫זה בסדר לסטור מדי פעם, לא?‬
‫בחייך.‬
‫תעשי כרצונך.‬ ‫אני כבר הייתי מתגרשת ממנו שלוש פעמים.‬
‫מה העניין עם הגירושים?‬
‫מה?‬
‫נישואים הם קשר נצחי, זמרת נודדת.‬
‫אי אפשר להתגרש. זו כפירה!‬
‫לא התכוונתי לזה בצורה כזו. זה היה כלום.‬
‫תקשיבי, קחי את הפרטים שלי,‬ ‫ליתר ביטחון. בסדר?‬
‫אני אשאל את זה.‬
‫- רשם ציבורי -‬
‫הנה.‬
‫את יודעת לכתוב, אישה?‬
‫לא! בכלל לא.‬
‫מכשפה!‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫מכשפה!‬ ‫-בחייך, תירגע. אל תהיה לוזר!‬
‫לוזר?‬ ‫-כן, זה באנגלית.‬
‫לעזאזל! לא!‬ ‫-היא מודה בזה!‬
‫היא משתפת פעולה עם האנגלים. תתפסו אותה!‬
‫מכשפה!‬
‫אני לא משתפת פעולה עם האנגלים! תעזבו אותי!‬
‫בעלך בטח אוהב אותך, מכשפה. הוא הגן עלייך.‬
‫אז השרפה מבוטלת?‬
‫אל תדאג. זה עדיין יקרה.‬
‫יש לך חמש דקות עם דניאל.‬
‫זמר נודד!‬
‫חמש דקות.‬ ‫-כן.‬
‫אף לא שנייה יותר.‬
‫ז'רום!‬
‫בלי לגעת!‬
‫בסדר.‬
‫צאצא שלי!‬
‫העתק מדויק שלי!‬
‫גם לך יש כתם לידה?‬
‫לא.‬
‫אתה עיוור בעין ימין?‬
‫לא.‬ ‫-גלדים על האשכים?‬
‫סליחה?‬
‫יש לך גלדים על האשכים?‬ ‫-לא.‬
‫אבל...‬
‫אני רוצה קצת פרטיות.‬
‫כן, כמובן.‬
‫אתה בסדר? כן?‬
‫הילדים? מה שלומם?‬
‫הם מרוצים מכך שיעלו אותך על המוקד.‬
‫תסתכלי על הצד החיובי. אומרים שזה לא כואב.‬
‫זה כואב פחות משיפוד.‬
‫טוב לדעת.‬
‫אבל גרוע יותר מביתור וקריעה לגזרים.‬
‫אינני מופתע. בשנה שעברה, ידידי...‬
‫היי, בחייכם!‬
‫אנחנו מפריעים?‬ ‫-סליחה.‬
‫ז'רום...‬
‫הראש שלך.‬
‫תקשיב טוב.‬
‫אתה חייב ללכת.‬
‫קח את אבא שלך ואת הילדים.‬
‫לא בלעדייך.‬
‫תחשוב, ז'רום. אנחנו צריכים עוד שני קלפים,‬ ‫ואנחנו לא יכולים להרוג את לואיז.‬
‫לעולם לא ננצח במשחק הזה.‬
‫אבל כולכם יכולים לחזור.‬
‫אז אתה צריך ללכת.‬
‫רחוק מכאן.‬
‫ולתת לך להישרף? לא.‬
‫אין לנו ברירה.‬
‫אנחנו לא נעזוב בלעדייך.‬
‫"אני אלך לאן שאת תלכי."‬
‫לא הפעם.‬
‫תעשה את זה למען הילדים.‬
‫בסדר?‬
‫מספיק.‬
‫לך הביתה, זמר נודד. הלילה יורד.‬
‫למען הילדים!‬ ‫-החוצה!‬
‫למען הילדים.‬
‫מספר שתיים! בזכות מי?‬
‫בזכות ז'ילבר.‬
‫- אדם זאב -‬
‫אל תחגגו בבת אחת.‬
‫פספסתי משהו?‬
‫אימא נעצרה.‬
‫היא תישרף מחר.‬
‫היא רוצה שנעזוב את עמק מילר בלעדיה.‬
‫לא נעזוב אותה.‬
‫אני זקוק לעזרתך.‬
‫בוודאי, תיכנס.‬
‫אנשי עמק מילר!‬
‫על ידי שרפת המכשפה והמכשף האלה...‬
‫אני לא מכשף.‬
‫אנחנו נטהר את נשמת הכפר בעזרת האש,‬
‫ונשים סוף לקללה הזאת.‬
‫מכשפה.‬
‫מילים אחרונות?‬
‫אחיות!‬
‫היום,‬
‫אתן חבוטות ומוכות.‬
‫אתן נשרפות.‬
‫אבל יום אחד תהיו שוות לגברים.‬
‫הגוף שלכן יהיה שייך לכן.‬
‫תוכלו להתגרש, לעבוד, ואפילו להצביע!‬
‫כן.‬
‫היום קוראים לנו מכשפות,‬
‫אבל מחר נהיה מדעניות, ממציאות,‬
‫וחלוצות.‬
‫אז אל תאבדו תקווה!‬
‫הילחמו על זכויותיכן.‬
‫העתיד שייך לכן.‬
‫באשר לשני הטיפשים האלה...‬
‫מספיק.‬ ‫-אין להם ביצים.‬
‫ככה זה...‬
‫מה איתך? מילים אחרונות?‬
‫מה שהיא אמרה.‬ ‫לא יכולתי לנסח את זה טוב יותר.‬
‫רגע, זה קנבוס? כי אני אלרגי.‬
‫אם כן, אני אתנפח וייקח לי יותר זמן להישרף.‬
‫אני לא ממהר.‬ ‫-לא, רגע...‬
‫אני לא מכשף!‬
‫אל המוקד!‬
‫תעצרו!‬
‫אני מבקש טובה.‬
‫את הזכות לשיר שיר אחרון לאשתי.‬
‫תשיר, זמר נודד.‬
‫"סערה מתקרבת‬
‫"חזרה אל הטבע‬
‫"שוברת כל דלת וכל מחסום‬
‫"משחררת את הזאב מהכלוב‬
‫"תרגישי את הרוח מייללת‬
‫"תני לדם לפעום בוורידים שלנו‬
‫"תגבירי את הווליום של הגיטרות‬
‫"ואת הנהמה של האופנועים..."‬
‫מה זה אופנוע?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫"כל מה שצריך זה ניצוץ..."‬
‫בסדר.‬ ‫-לא!‬
‫"ותנועה אחת‬
‫"כל מה שצריך זה ניצוץ‬
‫"ומילת אהבה‬
‫"כדי להצית את האש‬
‫"להצית את האש‬
‫"ולגרום לשדים ולאלים לרקוד‬
‫"להשאיר את כל הצרות שלנו מאחורינו‬
‫"להיפטר מכל החיכוכים והדאגות שלנו‬
‫"להשתחרר מהשלשלאות‬
‫"לשחרר את האריה בזירה..."‬
‫כן!‬
‫"אני רוצה ברקים וניצוצות‬
‫"ריח של אבק שרפה ורעם..."‬
‫זה אני, תיאו.‬
‫"אני רוצה חגיגות וצחוק..."‬
‫מהר!‬
‫"אני רוצה לשמוע את הקהל משתולל‬
‫"כל מה שצריך זה ניצוץ‬
‫"לא הרבה, בקושי נגיעה‬
‫"כל מה שצריך זה ניצוץ‬
‫"נגיעה של..."‬
‫תשיר איתי, שריף!‬
‫"להצית את האש‬
‫"ולגרום לשדים ולאלים לרקוד..."‬
‫המוזיקה מהתקופה שלכם מחרידה.‬
‫תשתוק!‬
‫- דניאל -‬
‫"להצית את האש..."‬
‫תן גז, תיאו.‬
‫"ולראות את הלהבה גדלה בעינייך..."‬
‫המכשפים בורחים!‬
‫תעצרו אותו!‬
‫דניאל, תחזור!‬
‫דניאל!‬
‫ירי חופשי!‬
‫לטעון!‬
‫אני רוצה אותם מתים או חיים.‬
‫כולם בסדר?‬ ‫-פחות או יותר.‬
‫כן.‬ ‫-ככה־ככה.‬
‫אלוהים! אני באה.‬
‫תישאר חזק.‬
‫אל תוציאי את החץ!‬ ‫-נכון.‬
‫מכשפה שכמוך!‬
‫אתה יודע, ז'רום, אם מארי לא תשרוד,‬
‫זו עשויה להיות הזדמנות לראות דברים אחרת,‬ ‫להתחיל חיים חדשים.‬
‫לקבל...‬ ‫-מארי!‬
‫נהדר, היא חזרה.‬
‫אמרתי לך לברוח.‬ ‫-תצעקי עליי אחר כך.‬
‫חיילים חוסמים את הדרך. כולם בסדר?‬
‫כן, אנחנו בסדר.‬ ‫-אלוהים.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫אל תוציא את החץ!‬
‫אל תיגע בי! בחיים לא!‬
‫אבא, מה עכשיו?‬
‫השריף יחפש אתכם בכל מקום,‬
‫אז תסתתרו בכנסייה.‬
‫בניתי שם מנהרה סודית,‬
‫אבל כדי להיכנס, תצטרכו קוד בן שלוש ספרות.‬
‫בסדר.‬
‫הספרה הראשונה זהה‬
‫למספר הראשים של קרברוס...‬
‫קדימה!‬ ‫-הקוד!‬
‫זה 316.‬ ‫-טוב, בואו נלך.‬
‫בשביל אור, תרימו את הידית בכניסה!‬
‫מהר!‬
‫תעזרי לי, קלרה.‬
‫ואו.‬
‫טוב, תיאו, קח את לואיז למקום בטוח.‬
‫מאחור. שם.‬
‫שים עליה את האוזניות שלה, בסדר?‬
‫איפה מזינים את הקוד?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-בואו נחפש.‬
‫קדימה.‬
‫הנה.‬
‫את לא מפחדת, נכון? בסדר.‬
‫זה כאן.‬
‫איפה?‬ ‫-כאן.‬
‫זו הכניסה הסודית.‬
‫שכל אחד יתפוס פינה.‬ ‫-כן.‬
‫מה הסדר?‬
‫אין לי מושג. הוא אמר 316.‬
‫קלרה, את על שלוש. את על אחת ואני על שש.‬
‫בסדר.‬
‫שלוש.‬ ‫-אחת.‬
‫ושש.‬
‫ילדים, צאו מכאן. תתחבאו.‬
‫קדימה.‬
‫אתם תתחבאו.‬
‫קדימה, תיאו!‬
‫תיזהרי, קלרה!‬
‫קדימה! כן.‬
‫תהרוג אותו!‬
‫לא!‬
‫תיאו!‬ ‫-תיזהרי!‬
‫תירה, לעזאזל!‬
‫סליחה.‬
‫זה כוחו של קופידון.‬
‫אם היא תמות, אני אמות.‬
‫ראיתי אותם מקרוב.‬
‫לנקבה יש כפות לבנות.‬
‫אלה אתם או אנחנו.‬
‫אף אחד לא נוגע בבן שלי.‬
‫אל תיגע בזה.‬
‫נגמרה לי הסוללה.‬
‫לולו, שימי אוזניות!‬
‫לולו, זאת אימא.‬ ‫-תירגעי.‬
‫זאת אמא.‬
‫"היכן שאני גרה, היערות מתנדנדים‬
‫"וגגות נוגעים בשמיים‬
‫"זרמי המים חזקים‬
‫"והסופות נצחיות‬
‫"הזאבים מתדפקים על דלתנו‬
‫"וכל הילדים מבינים אותם‬
‫"אנחנו שומעים את הצרחות של ניו יורק‬ ‫ואת הסירות על נהר הסן‬
‫"אני אלך לאן שאת תלכי‬
‫"את תהיי האומה שלי‬
‫"אני אלך לאן שאת תלכי‬
‫"לא משנה לאן‬
‫"לא משנה היכן"‬
‫מה הם עושים?‬
‫לואיז!‬
‫קדימה, לולו!‬ ‫-כן!‬
‫את מסוגלת!‬
‫כן!‬ ‫-כן, קדימה!‬
‫כן!‬
‫לא!‬
‫לואיז!‬
‫- אדם זאב -‬
‫המכשפה.‬
‫אבא פה.‬
‫היא בסדר?‬
‫את בסדר?‬
‫מתוקה קטנה שלי.‬
‫תינוקת יקרה שלי.‬
‫- קופידון -‬
‫אני חושב שניצחנו.‬
‫ברור שהיה לי כוח. חיכיתי לרגע הנכון.‬
‫אם אי פעם תחזרו,‬
‫תבואו ביוני לפסטיבל סנט ג'ון.‬
‫אנחנו רוקדים ושרים,‬ ‫אנחנו שורפים ג'ינג'ים ולבקנים...‬
‫כיף לכל המשפחה.‬ ‫-נהדר.‬
‫הילדים יאהבו את זה.‬
‫כן.‬ ‫-נסיעה בטוחה.‬
‫תודה.‬ ‫-ביי.‬
‫ז'רום!‬
‫תודה, ז'רום.‬
‫אין בעד מה.‬
‫אתה באמת...‬
‫נתת לי השראה.‬
‫אז עכשיו אחזור לפירנצה,‬
‫ואולי אתחיל לצייר שוב.‬
‫תודה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫ואתחיל להשתמש שוב בשמי הפרטי.‬
‫זה לא פיירו?‬ ‫-לא.‬
‫לא, זה לאונרדו פיירו.‬
‫דה וינצ'י.‬
‫כן.‬
‫תקנה כל מה שהוא יצייר.‬
‫אתה צוחק? זה זבל.‬
‫אני אומר לך, תקנה את כולם. הכול.‬
‫צ'או.‬
‫נסיעה בטוחה.‬
‫יש לי משפחה יפהפייה.‬
‫ממש יפהפייה.‬
‫במיוחד ז'רום.‬
‫- צייד -‬
‫מארי?‬
‫מה?‬
‫לעזאזל.‬
‫זה לא עבד.‬
‫זה ג'יי־פי.‬
‫הלו? אני בדרך. אל תתעצבן.‬
‫אין מצב!‬
‫גם אתם עובדים ביריד ימי הביניים?‬
‫רימו אתכם עם התלבושות האלה. הן נוראות.‬
‫אתם בסדר?‬
‫כן, אנחנו בסדר, אדוני. תודה.‬
‫אתה בסדר, אבא?‬ ‫-טוב...‬
‫אני לא בטוח, אני...‬
‫אני זוכר משהו לגבי אבירים,‬
‫ואנשי זאב.‬
‫אני חושב שאני יוצא מדעתי.‬
‫לא, אבא, זה בסדר. אל תדאג.‬
‫קדימה. בואו ניכנס.‬
‫בואו נלך הביתה.‬
‫ז'רום היקר שלי,‬
‫שמחתי להיות איתך שוב לכמה ימים.‬
‫אבל שנינו יודעים שזה לא יחזיק מעמד.‬
‫אני אמשיך לשכוח דברים.‬
‫פעם שם, פעם בדיחה.‬
‫יום אחד לא אזכור כלום.‬
‫אז כל עוד יש לי את הזיכרונות שלי,‬ ‫אני כותב את כולם.‬
‫כל מה שאני זוכר. כל מה שהיה חשוב.‬
‫אני מקווה שתספר לי הכול.‬
‫אני אוהב אותך. אבא.‬
‫- נתרם על ידי משפחת וסייה -‬
‫אפשר ללכת עכשיו? עברה שעה.‬
‫עוד כמה דקות.‬
‫הסברתי לסבא על כל הציורים.‬
‫נהדר.‬
‫אני חושבת שהעדפתי את המקור.‬
‫את פשוט מקנאה.‬
‫- בהשראת המשחק "זאבי עמק מילר" -‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬