ВОВКУЛАКИ
Чим тобі допомогти, незнайомцю?
О, е, о!
Сказав би, що хочеш супу.
О, прокиснув.
ВОВКУЛАК
Впала ніч…
Усе село засинає.
Перед тим, як зникнути, чоловік у вовчій шкурі розподілив ролі.
Провалюй!
Ті, хто зачинив перед ним двері, ставали вовкулаками.
Так серед селян Тьєрсельє з'явилися звірі.
І поки їх не викрили, вони визначили свою першу жертву.
ЗЛОДІЙ
Вовкулаки кидаються на свою жертву. І…
-Як ми домовлялися про телефони? -Вибач, тату.
Якщо не хочете грати, так і скажіть.
-Я сьогодні не в гуморі… -Я чекаю дзвінка з офісу, любий…
Я не знаю, скільки це триватиме…
У що саме ми граємо?
У «Вовкулаків», тату. Граємо у «Вовкулаків»!
У «Вовкулаків»?
Так, ми в це грали, коли я був малим. «Настає день», «падає ніч»…
Треба знайти вовкулаків, і знищити за допомогою своїх сил.
І у нас є особливі сили?
Так, у нас є сили. Е… Я Ворожбит. Ти, наприклад,
Мисливець. Клара - Дівчинка, а Тео…
Він Злодій.
І що дають ці сили?
Ее… я покладався на те, що тато пам'ятатиме…
Я гадки не маю… Я… я не знаю цієї гри.
Ти ніколи не грав у «Вовкулаків» з Ніколь?
Ніколь? Хто така ця Ніколь?
А, так, моя дружина, певно.
Царство їй небесне.
Чому ви на мене витріщилися? Я не просив вас приїжджати.
Мені добре і самому!
До того ж, ти привів людей, яких я не знаю. Хто ця дівчина?
Ця дівчина – це Тео, тату. Це син, якого Марі народила до зустрічі зі мною.
Тео мій син.
І його довге волосся не означає, що він дівчисько.
Мамо, не чіпай моє волосся.
-Мені подобається твоя зачіска. -Усе, годі. Тепер, коли ми зрозуміли всі
правила, розіграємо партію. Я звільню місце і знов розподілю…
Так. Так.
Але сидіти вдома весь час нудно.
Тому у селі буде середньовічна розвага, типу карнавал. Як вам?
Паршива ідея.
Ти куди?
-У мене стрім. -Один можна і пропустити.
Аніяк, якщо я нічого не викладу, люди від мене відпишуться, і я буду…
Наче невидимка.
Бути невидимою не означає бути безглуздою.
Так, Марі, може, у ваш час, але не зараз.
За свій етер що ти продаси? Три тюбики крему незнайомцям?
І зароблю більше за викладача коледжу.
Овва…
Стара пісня…
Так, я викладач, я знайомлю своїх учнів з класикою:
Сарду, Балавуан, Джонні,
Дельпеш… А ти так звана інфлюенсерка,
але… хто тебе слухає?
Вочевидь, не рідний батько.
Чудовий приклад педагогіки.
Трохи приязні, тату. Ми приїжджаємо сюди у відпустку,
щоб дбати про тебе, тож будь чемним.
Стеж за своїм тоном, Стефане!
Залюбки, але я Жером.
Ти схожий на Стефана.
Я йду спати.
Опівдні?!
У кожного свій ритм.
Жильбер!
Мамо, їсти!
Йди на кухню разом з братом.
І чесно, гарна зачіска.
-Як же ти дістала з цим! -Так, мамо, ти дістала!
Це дратує.
Супер.
Ти маєш зателефонувати? Хто твоя клієнтка?
Так.
Жінка, яку чоловік бив двадцять років.
-Тебе це злить? -Дуже.
За це я тебе так люблю. Дзвони.
Ти певен?
Так, я певен, йди.
Так…
Е… Я складаю гру чи ще пограємо?
-Складай гру! -Складай гру!
Ясно…
Отже…
Вовкулак…
Мисливця сюди…
Дівчинка буде тут…
Ворожбит…
Так, так. Злодій… і Відьма.
І все.
-Що відбувається? -Я не знаю!
Діти!
Тато!
Жильбере, як ти?
Це німці! До льоху!
Мерщій!
Швидше! Спускаймося! Мерщій!
Швидше!
Тату! Сюди!
Мерщій. Сюди, сюди. Все буде добре, не бійтеся.
Обережно!
Усі цілі? Луїза? Тату? Як ви?
-Усе гаразд. -Так.
-Тео, увімкни світло! -Тату, сходи завалило!
Де Клара?
Де ти, Кларо?
Сюди!
Ходімо.
Кларо?
Усе гаразд? Так?
Кларо?
Так, гаразд. Усе добре.
Клара!
А де наша машина?
Чорт, машина.
Я викликаю поліцію. У вас є мережа?
Е… ні.
Це ж не мій дім.
Звісно, це твій дім, тату.
Е, ні!
Хіба дім не був таким раніше?
Авжеж, ні. У мене поганий смак, але не настільки.
Клара?
Оздоблення тут дивне.
Клара?
Я тепер як Білосніжка і сім гномів!
Її ніде немає.
Чому тут все старе?
-Ей, а це вас не шокує? -Що?
О, чорт.
Зберігаймо спокій.
Спокій? Як? Моя донька зникла!
Стривай, має бути пояснення.
М-може, це… це сільський карнавал. Усе поміняли.
Так.
Усе поміняли за півхвилини?!
Сходимо до села. Клара може бути там.
Мерщій. Гайда, гайда.
Ходімо, тату, треба знайти Клару.
А моя хата?
Клара!
Жвавіше.
Жильбере, ви можете трохи повільніше?
Твій дідусь моторний.
Клара!
-Мамо, їсти! -Так, моя люба, ми знайдемо щось поїсти.
Клара!
Я не певна, що крик допоможе, Жероме.
Авжеж, вона не твоя донька…
-Тобто? -Дивіться!
Туди!
Вочевидь, поміняли не тільки твою хату.
Скільки ж витратили на цей карнавал?
Клара!
-Погляньте на це. -Геть звідси! Ти відлякуєш покупців.
Що це… Обережно! О!
Тихше.
Отакої…
-Мамо, їсти. -Так, так, так, так. Чекай. Е… там
якісь фрукти… О, дивись, там пончики.
Вітаю, месьє.
Це нахабство!
Ми візьмемо один, прошу.
Так, один пончик.
Тільки у мене немає готівки. У вас є термінал?
Що?
Так…
-Карткою… -О! Без грошей немає пончиків.
З таким ставленням ви на ярмарку не заробите.
О, Вассьє. Як і ви. Він ваш родич?
Вони не мають права так використовувати наше прізвище.
-О, облиш. -Підкажіть, хто організатор?
-Організатор? -Так.
А, капітан. Він на площі, де буде страта.
На площі…
Клара?
Е… Перепрошую, ви, раптом, не бачили дівчину? Років двадцяти, метиска?
-Метиска? -Так, метиска.
Ви не місцеві.
Ні, ми з Парижу.
-Далечінь! Довго їхали? -Так.
О, без заторів менше трьох годин. То… ви її не бачили?
Е… та ні.
Ясно.
Пошукаємо її де-інде.
Я не піду, не поговоривши з організатором.
Жителі Тьєрсельє!
А, ось і він.
Я схопив одного з клятих звірів.
Приведіть звіра!
Я невинний!
Клянуся Богом!
Ти бігав вулицями серед ночі.
Я загубив вівцю.
На твоєму одязі була кров.
-Я порізався, коли лагодив… -Мовчи!
Брехун!
Як на вас, він один із звірів?
О, так…
Якої кари він заслуговує?
Смерті.
Лулу, тшш…
Кате!
Роби свою справу.
Не бійся, буде не боляче.
-А, так? -Це наджорстоке видовище.
Але напрочуд реалістичне.
Ви не бачили мою…
Дякую за ляпки!
Забираймося! Ми йдемо! Швидше, забираймося!
Ходімо, тату!
Жероме! Жероме, у чому річ?
Це кров, справжня кров!
Що?
Що ти верзеш?
-Чорт! -Так.
Можна я теж скуштую?
-Ні! -Ні! Що відбувається? Моя донька
зникла, людей страчують посеред площі…
Мою хату переробили, не спитавши…
Перепрошую, але є лише одне пояснення.
Справжнє середньовічне село, справжня страта, справжня кров…
Ми перемістилися в часі.
Марі, попроси свого сина не верзти дурниць.
Жероме, легше. Добре?
О ні, він має рацію. Малий під наркотою, геть зачмелів.
Хто би говорив!
Прошу, поважай мого тата.
Я сам можу за себе постояти.
Е… Мамо, Жероме?
Е, секунду, любий. Тео не наркоман, Жильбере. Те, що у вас стрес, не дає…
-У мене немає стресу. Я в чудовій формі. -Годі… е… о…
Ми можемо зосередитися на Кларі?
Мамо, Жероме?
-Що? -Що?
А!
Перепрошую, ви не бачили тут дівчину? Миловида, років двадцяти, метиска?
Так? Ні?
Не розумієте французьку?
Який зараз рік, месьє?
Е, Тео!
Божою милістю, тисяча чотириста дев'яносто сьомий.
Яке дивне вбрання…
-Нормальне вбрання. Він себе бачив? -Він нічого не казав.
Ні, він сказав, він просто вентролог.
Є сигнал! Дзвони Кларі!
Ні, це не дзвінок, а нагадування. Щоб подзвонити…
Вимкни його! Це дратує месьє!
-Так, дві секунди. -Вимкни! Поквапся!
Не виходить! Він не вимикається.
Обережно.
Ходімо.
Як твій зап'ясток, тату?
Усе добре, дякую, Жероме.
А.
-Ти назвав мене Жером. -Так.
А як ще тебе називати?
А…
Як звали нашу маму
У тебе клепки бракує, синку? Її звали Ніколь,
вона народилася третього липня сорок шостого року,
носила взуття тридцять сьомого розміру,
номер її соцстраховки був два-сорок шість-нуль сім -триста п'ятдесят-сто
тридцять два- сто сорок вісім.
А що?
Нічого, нічого.
-Здається, щось відбувається. -Тут я згодна, так.
ЦЕ Я КЛАРА
Обережно.
Діти, назад!
-Мамо, що це коїться? -Я не знаю, люба. Не знаю.
Але що це таке?
Це я - хто?
Клара…
-Стривай. Стій, стій. -Стережися.
Що з тобою стало, люба?
Чому вони мене не чують? Оглухлі чи що?
Усе добре, ми тебе чуємо.
Е… Зараз я не говорила.
Ні. Вона говорила. Ви ж її чули?
Та ні.
-Ні. -Ні, зовсім.
О, тату!
Ти читаєш думки?
Сподіваюсь, він не збожеволів, як його батько.
Тільки цього нам бракувало.
Дідько, я не помічав, що він лисіє.
Усі, зберігайте спокій.
Я бачив вас раніше на страті.
Ви не місцеві.
Що ви тут робите?
Ви родичі чаклуна?
О, я радий, що ви підняли цю тему. Мені геть не подобається…
Ні, ні, ми зовсім не його родичі. Ми тут проїздом.
Побачили порожній будинок і розмістилися.
Це все.
Так? Це все.
Е, о.
-Я думаю, що ви чаклуни! -О, о, о.
Не чіпай мого сина!
Спокійно, люба.
Ні, ми не чаклуни.
Ми… Ми артисти. Так, ми артисти. Ми… Ось так.
Е… Мандрівні.
Я Даніель Менестрель, так.
А це моя трупа.
-Ти скажи їм, що моє покликання -Ми е… «Менестрельки».
-Бути вітром -Зіграйте мені щось.
Розумієте…
-У нас немає інструментів. Чекайте! -Що ми не знаємо, ким я буду
-Є… -Люба, принеси мені мою гітару.
-Що? -Твою що?
Е, мою… моя лютню. Принеси мою лютню.
-Твою що? -Якби вони знали, що для тебе раніше
Ту штуку схожу на малу гітару.
-Пощастило, що я не подорожую без… -З усіх співаків я був найвидатнішим
Без лютні.
Так.
Давай.
-Дивіться. -Дякую.
Так.
Стала дорослою
Швидше!
Так, так. Зараз. Один…
-Судді і закони -Почали. Три, чотири.
-Мене це не лякає -Кажеш, ненадійний я
-Це мій син, моя битва -Це мій син, моя битва
-чоловік, -Вона не повинна зникнути
Вона не повинна зникнути
-О, о,о! -О, о,о!
І невідоме моє життя
-Я все розіб'ю -Я все розіб'ю
-через рік. -Якщо ви торкнетесь
-… моєї утроби -До плоду утроби моєї
-Тільки згадай, як я колись, -Вона не повинна зникнути
-Тобі був найкращий -О, о,о!
З усіх артист.
Хотіли дитя, і тому ми так зійшлись,
І син підріс.
А вони для чого?
Разом. Три, чотири.
-Ніякий закон -Ніякий закон
-нам не суддя, -нам не суддя,
-Це мій син… мій тягар, -Це мій син… мій тягар,
-Ну чому ти пішла? -Ну чому ти пішла?
-О-о-о. -О-о-о.
Чудово.
-Порву на шматки, -Порву на шматки,
-хто скривдить дитя, -хто скривдить дитя,
-Мою кровиночку, -…кровиночку,
В ритм, прошу.
Ну чому ти пішла?
-О-о-о. -О-о-о.
Гаразд.
Усе добре?
Повертайтеся додому.
Звірі близько.
Тут є ще звірі?
Село має спати!
Усі, додому! Звірі близько!
Вже ніч, село має спати! Усі, додому! Звірі близько!
Звірі близько! Усі, додому!
Їсти хочу.
Знаю, доню, я шукаю.
Візьмемо це.
Так не доведеться звертатись до порожнечі.
Ось так. А?
Відьма…
Злодій, Мисливець, Ворожбит…
Вовкулак.
Зараз не час гратися, люба.
Я не граюся. Ця скринька була тут,
схована за меблями.
Чекай. Покажи.
Але ж це не твоя гра?
Так, що вона тут робить?
Очманіти…
Ми перенеслися не в часі, а в гру.
Ви згодні, що це наркотики?
Та ні.
Кожній картці відповідає якась сила?
Так, і що з того?
Головне, що ми всі набули сил.
Дивіться, Жильбер став Мисливцем, він супер сильний.
«Супер сильний» - це перебільшення.
«У чудовій формі» скоріше.
Е… Клара стала Дівчинкою…
Дівчинка - непомітна… Невидимка!
Е… Аніяк. Якщо хто тут і дівчинка - це Луїза.
-Доню, ти завжди будеш моєю дівчинкою… -Ти знов розмовляєш.
З ким саме? А?
Ти чуєш голоси?
Якщо у нього є сила, а у мене – ні, це нечесно.
Ні, я нічого не чую.
Я просто думав вголос.
Стривайте. Ми грали у «Вовкулаків», будинок затрясся,
ми опинилися в Середньовіччі в домі нашого пращура і набули сил?
Ми у грі, це очевидно.
Ні, це нісенітниця.
Здається, що скринька трохи завібрувала перед землетрусом.
-Ось бачите… Ми у грі. -Що?
Тату, подумай, це твоя гра.
Як нам повернутися додому?
Я гадки не маю. І це не моя гра. Я знайшов її на горищі. Правил не було,
я їх вигадував, і вони з часом розвивалися.
І все.
Я зараз Злодій.
Яка у нього сила?
Гадки не маю.
Втім, одне правило я пам'ятаю.
Щоб виграти партію, треба викрити всіх Вовкулаків
і знищити їх, перш ніж вони знищать нас.
Так, але ж це я Вовкулак?
Що?
О, ні, моя люба, не хвилюйся. Ніхто тебе не нищитиме
Ніхто.
Чуєш? Ніхто!
Ні, тебе ніхто не нищитиме. А хороша новина в тому,
що я знайшов вечерю. А? На вигляд непогано.
Я зварю з цього супчик.
«Скіурус фолікулус»…
Здається, це нут.
Це означає «білячі яєчка».
Як ти, Лулу? Ми прийшли побажати тобі доброї ночі.
Доведеться спати тут.
А завтра ми повернемось додому. Обіцяю.
-Так. -М.
А розповісте мені свою історію?
Мм.
Якось давно…
років десять тому……твоя мама щойно розлучилася з абсолютним нікчемою….
Я теж був одинаком, і крім уроків в коледжі…
Я давав уроки гри на гітарі.
У той час я шукала те, що розрадить мене.
Я могла зайнятися спортом або навчитися музиці.
Тож я шукала вчителя гри на гітарі в інтернеті, і натрапила на твого тата.
Я навчив маму грати її улюблену пісню і вона шалено закохалася в мене.
Ясна річ.
А два роки потому з'явилася ти.
Як подарунок.
Це все. На добраніч.
-О, а моя улюблена пісенька? -Ні, тобі час спати, люба.
У нас будинки аж до хмар, І гойдаються ліси…
Вдома ліси гойдаються І дахи шкрябають небо
Я виснажена.
Доню, добраніч.
Я тебе люблю.
Лягай. Добраніч.
Я пожартувала!
На добраніч.
Що ти робиш?
О, пусте.
Розважаюся.
Я не знаю, де ми…точніше…
«Коли» ми…
Але приємно почуватися при тямі.
Вибач, мені слід частіше приїжджати.
О, не перепрошуй.
Сумно бачити, як люди йдуть.
Ми повернемось додому.
І я буду поруч.
На добраніч, тату.
На добраніч, Жероме.
-Хто там? Що відбувається? -У чому річ?
Що таке… Здається, вона хоче щось сказати. А?
Чекай, чекай. Заспокойся.
До села прямують вовкулаки. Мене мало не з'їли. Ви повинні негайно забиратися!
Вона каже, що вовкулаки прямують до села, її мало не з'їли, і треба забиратися.
Ні, це тому, що вона завжди була вправна у пантомімі.
А де Лулу?
Лулу?
-Лулу? -Лулу?
Лулу?
Її немає!
-Луїза? -Луїза!
Ані руш.
Це я!
-Заходь, мила. Швидше, швидше. -Що ти там робила? А?
Я ходила пісяти надвір.
-Ні! -Не можна!
Ні, ні, ні, тобі не можна виходити одній. Ти можеш бути вовкулаком!
Так, але я не вовкулак!
Ні, я клянуся!
Ми тобі віримо. Її треба зв'язати…
Ти ще напни на неї намордник. Якщо моя дочка каже, що вона не вовкулак,
вона не вовкулак.
Чекайте. Дозвольте мені.
Я п'ятдесят років грав у покер, і жодного разу не купився на блеф.
Дивись на мене.
Скажи мені…
Ти вовкулак?
Ні!
Мм.
Я впевнений. Вона не вовкулак.
Мене обманули! Її треба зв'язати!
Обережно.
Не рухайтесь.
Акуратно!
Не нашкодь їй!
Мотузку! Дайте мотузку!
Тео! Мотузку! Швидше!
Мерщій!
Звірі забрали нову жертву!
О, Луїза…
Жероме? Жероме! Прокидайся!
Де ми?
У тисяча чотириста дев'яносто сьомому.
О, так, чорт.
Луїза стає нормальною.
Лулу!
Моя донечка.
Їсти хочу.
Мм.
Ні, чекай. Чекай.
Що ти робиш?
Ти поранишся.
Ти така красуня!
Дякую. Ти теж нічогенький.
Гаразд. А… це для чого?
Щоб вполювати вовкулака.
Облиш, Жероме.
Вони вовкулаки тільки вночі, тому, е…
Ти ж не збираєшся в селі навмання штрикати людей. А? Ні. Ні,
ніхто нікого не різатиме.
Я подумала.
І ось.
Ми вдома у твого пращура, це його гра. Ми провідаємо його у в'язниці і спитаємо, як
-нам потрапити додому. І все. -Мг.
Це теж варіант.
Мг.
І ти адвокат, попросиш камеру для побачень.
Камера для побачень у Середньовіччі? Якщо вони ще не закатували його, це буде диво.
-Редису? -Букетик для дами?
Ні, дякую.
Здається, все добре,
тому, діти, ми підемо до предка.
А ви на ринок, добудете їжі.
Добре?
Клас, тільки на які гроші?
А, я про все подумала. Клара невидима, цим треба користатися.
О, нізащо. Моя донька не злодійка.
Серйозно, тату?! Ліпше ми помремо з голоду?
Стривайте, це я Злодій у грі.
-Це я маю красти. -Ні, любий, ми вже бачили страти без
суду, напади звірів. Якщо вдасться уникнути арештів, це чудово. А?
-Ходімо. Побачимося за годину. Гаразд? -Так.
Пам'ятайте, діти, це Середньовіччя.
І що з цього?
Що з цього…
Це як за кордоном, треба адаптуватися. Марі, ти пам'ятаєш, як в Римі, я попросив
води в каву? Мене мало не лінчували. Е… У Дубліні було так само, коли я попросив
-безалкогольне пиво. У Брюсселі… -О, так.
Не перелічуй всі столиці Європи.
Так. Хай там як, коли ви за кордоном, треба поводитися, як там годиться.
Тобто як місцеві. Тут Середньовіччя, будьте непомітними, адаптуйтеся.
-Гаразд. -Ходімо.
-Зустрічаймося за годину. -Добре.
Ходімо. Хай щастить.
А лютня? Це теж непомітність та адаптація?
Ні, це наше прикриття, щоб на нас не зважали.
О, менестрелі!
Мій чоловік – солдат. Він чув ваш спів. Каже, у вас янгольський голос.
Мм…
Е… Він мені лестить. Скажімо, це просто непогано.
Зіграйте нам щось! «Добродій Карл Восьмий»!
Я не знаю акордів.
Тоді «Ніжний конюх»!
«Я придушив бургундця»!
Може, щось із власного?
О, ні, нічого не треба, ми спізнюємося. До побачення!
Чекайте! Відкрийте секрет: як мені стати артисткою?
Е… Захистіть докторську і зіпсуйте кар'єру. Ходімо.
Я злодій… Отже, я можу вкрасти, що тільки заманеться.
Бачиш?
Не обов'язково бути невидимим.
Е… Непоганий браслетик.
Потримай, я швидко.
Що? Ні, не хвилюйся, все прокотить!
Вибачте.
Повернися, наволоч!
Хапайте його, він злодій!
Зупиніть його!
Краще я говоритиму.
Вітаю, месьє…
Даніель Менестрель.
Добридень.
Е…
Це тут перебуває Хільдерік Вассьє?
Що вам до цього пса-чаклуна?
Це правда. Е… Але, думаю, трохи музики умиротворить його душу.
Горіти в пеклі його душі!
Так.
Гаразд, ми не пробудемо там весь день. Ми просто хотіли побачити його,
щоб обговорити висунуті звинувачення.
-Ей, замовкни, блудницю! -Перепрошую?
-Е, о… -Як ти мене назвав?
Як хочемо, так і називаємо!
Е, о, о, заспокоймося!
Пильнуй свою жінку.
Кілька стусанів щоранку будуть їй на користь.
Торкнись мене ще раз, і я тебе віддухопелю!
Тш-тш-тш. Люба, прошу, подумай про дітей. Думай про дітей.
Так. Це Середньовіччя…
Поквапся.
Діти нас чекатимуть.
А, так.
А! Привіт, Даніелю!
Вітаю.
Я відклала один хлібець для тебе.
О, дякую.
Що?
Нічого.
Залицятись кожен може, а от дати відсіч двом бовдурам – нема кого…
Я міг би втрутитися в сварку.
Мм…
Але я б нас викрив.
І все ж…
Це Середньовіччя.
Так, середньовіччя – це виправдання. Ти просто злякався, звична річ.
Зовсім ні.
-О… Годі… -Зовсім ні!
Ти думала про просторово-часові парадокси?
Що?
Парадокси простору і часу.
Ні. Не думала.
Аа.
Правило номер один подорожі в часі. Усе, що ви робите в минулому,
може мати катастрофічні наслідки в сьогоденні.
Тобто в майбутньому… пізніше.
Нічого не можна робити.
Не бачу зв'язку.
Авжеж. Це просто.
Якби я вдарив того бовдура, фемінізм би наступив на
п'ятсот років раніше. Ти уявляєш наслідки в наш час?
Так.
Ні війн, ні забруднення, а суспільство у двісті разів краще. Так,
я розумію наслідки.
Це…
Це поганий приклад, але… ти розумієш, про що я. Це… Ні, треба лишатися обачним…
«Обачним», авжеж.
Мій колишній, може, і був егоїстом, але він би не спудився…
Колишній…
Що відбувається?
Де Тео?
-Ви не разом? -Чекай, чекай.
У чому річ?
Я його загубила!
Вона його загубила.
Що? Тобто «загубила»? Де він був? Де він був, коли ти його загубила?
-Тихше. -Заспокойся!
Авжеж, тепер коли мій син загубився, треба заспокоїтися!
Чужинці!
-Так? -Так?
Я піймав вашого хлопця, він мені все розповів.
Ви з майбутнього, так?
О, ні, ні, ні, аніяк, він марить.
Може, і під наркотиками.
Де ти дів мого сина? А?
Спокійно, мамо.
А?
Це я, Тео.
Тео…
І коваль…
Тео…
Коваль.
-Тео. -Досить!
Але це моя сила.
Я краду зовнішність людей. Це круто!
Це не круто. Зовсім. Більше так не роби.
-Це чому? -Уяви лише, що ти не повернешся.
А?
Коли ти вже у пошуках своєї особистості…
А? Це, це чудово. Я тебе повністю підтримую,
але ти можеш зовсім зникнути, розумієш?
Так.
Ти просто заздриш.
У тебе ж немає жодної сили.
Чекай, Тео.
У тебе чудова сила. І головне, корисна.
Що? Ти вже закінчив лигати?
Е…
«Їсти»… він про їжу…
Та ні, ця божевільна зіпсувала мені апетит. Вона знов влаштувала сцену,
але кілька годин в підземеллі мають її заспокоїти.
-Будеш ще волати, розпусницю? -Облиш!
Я сам виховаю цю самку у тічці.
Самка у тічці, серйозно?
-Вибач мені. Я трохи захопився. -Так.
М.
Хільдерік Вассьє?
Хільдерік Вассьє? Тут щури! Байдуже.
Що тут?
Нікого…
О! Хільдерік? Хільдерік Вассьє?
Ні, не треба більше тортур! Благаю! Я сто разів казав, я не чаклун!
Тш, тш, тш.
Тихіше! Ми вам не зашкодимо. Підійдіть. Підійдіть. Так.
Ми ваші нащадки. Ми з дві тисячі двадцять четвертого року.
Ми грали у вашу гру і опинилися тут із силами. Як нам повернутися в наш час? А?
Ні. Він не розуміє. Тео, продемонструй.
А, так.
-Варта! Варта! Варта! Варта! -Тшш!
Замовкніть! Тш!
Це ви! Це ви чаклуни! Це ви випустили звірів із пекла на Тьєрсельє!
Нікого ми не випускали. Тихіше.
Гра «Вовкулаки» А?
Злодій, Ворожбит, Відьма та інші… Це ж ви її винайшли?
Ні, ні. Людина у вовчій шкурі принесла цю гру.
Ясно. Хто ця «людина у вовчій шкурі»?
Чужинець, якого я прихистив три ночі тому.
Перед тим, як з'явилися звірі і почали пожирати селян.
Ясно. Може, він відправить нас додому. Де ця «Вовча шкура»?
Не знаю. Наступного дня він зник.
Який він був ззовні?
-Це був чоловік… -Так…
У вовчій шкурі!
Благаю! Я не хочу загинути на вогнищі! Визволіть мене, я не чаклун!
Тут навіть суп не звариш, не те щоб зілля…
Ей! Хто вкрав мою каску?
Е… Мамо, нам треба йти. Туди, туди!
-Дякую, Хільдеріку, хай щастить! -Почекайте, е… о… ви
маєте витягти мене звідси!
Не хвилюйтесь, тепер я ваш адвокат.
О, так, добре.
Але… що таке адвокат?
Ей! З ким це ти говорив?
З ґратами.
Вони просять змазки.
Це чоловік на прізвисько Вовча шкіра, але складність в тому, що він зник.
Щоб повернутися додому… Ми повинні грати і виграти.
Щоб виграти, треба знайти всіх вовкулаків і знищити їх.
Знищити – не кажи дурниць. Ми не вбиватимемо Луїзу. Слухайте.
Є чотири карти вовкулаків, отже, чотири вовкулаки.
Якщо ми вб'ємо лише трьох, може, це спрацює.
Або вб'ємо лише двох, змішаємо їх з двома парами білячих яєць, і готово.
Є кращі ідеї?
Ні.
-Гаразд. -Ми всі помремо в тисяча чотириста
дев'яносто сьомому. Чудово, бо я ніколи не хворів на проказу.
Хай там як, я не сидітиму в очікуванні, коли мене з'їдять.
Знайдемо трьох інших трьох вовкулаків, вб'ємо їх, а там подивимось.
Я піду в село, підслухаю розмови.
-Підслухаєш? Невже? -Так. Наструнчу вуха, і…
Розвідаю щось. Зараз я почуваюся проникливим.
Проникливий…
Хто б говорив. Його донька кинула коледж, а він ані духом.
Ти кинула коледж?
Що?
Кларо, повернися негайно! Кларо? Де вона? Клара!
-Як давно ти в курсі цього? -А як ти здогадався? А?
У тебе є сила. Ти Ворожбит, ти читаєш думки.
Ні, я проникливий, от і все. Ми ж не будемо… Годі.
Якщо ти не читаєш думок, ти не знаєш,
що я закохалася в одного зі свідків на весіллі Седріка минулого літа.
І поки ти танцював, я затягнула його на кухню.
Він поцілував мене в шию. Потім засунув руку мені під блузку.
Він ніжно мене пестив…
Хто цей покидьок? Я його вб'ю.
Я так і знала. Соромно мати таку силу!
-О, так? -Так.
А не соромно таємно спати з іншим?
-О! -О!
Я не з ким не спала, але якщо ти і далі психуватимеш…
Я над цим подумаю.
-О! -О!
Я забороняю, Жероме, використовувати свою силу проти мене.
Принаймні у мене є сила.
З мене є користь, мадам.
Припинимо це.
Нам треба вбити трьох вовкулаків і повернути
в дві тисячі двадцять четвертий…
Дві тисячі двадцять четвертий?!
Ви правда прибули з майбутнього?
Це ми тут ставимо питання.
Ти хто?
Чим займаєшся?
Я… мене звати…
П'єро.
Я сусід Хільдеріка.
Я художник.
Винахідник, трохи.
Я прийшов, щоб забрати деякі непотрібні йому речі.
Хільдерік, бідолашний… е фініто.
Він загине на вогнищі.
А чому ти ховався, як шпигун?
У нас не дуже люблять таких, як я.
Вовкулаків, так?
Но! Вовкулак – ма но! Я не вовкулак.
Жероме.
Твій вихід.
Використай свою силу.
Подивись, що у нього в голові.
А?
О, о, о!
Спокійно, добре?
«Е танто белло, куандо сі кончентра»…
Це італійською.
Що означає «Е танто белло, куандо сі кончентра»?
«Він такий гарний, коли зосереджений».
А, «такі як ти»… Ні, ні, ми не проти таких людей. О, ні.
О, ні?
А ви…
Вам пощастило.
В майбутньому з цим не буде жодних проблем, так?
А зараз…
Якщо стане відомо, що я люблю…
Так само чоловіків…
З мене здеруть шкіру.
Обварять окропом і пошматують.
Невже?
А, так, це…
Це Середньовіччя.
Розв'яжемо його?
Е…
-Так. -Ходи.
Граціє. Вона люб'язна. Граціє, сонечко. Можна мені щось випити?
Так.
-Ун по ді віно? -Кларо!
Принеси месьє води!
Щоб повернутися в наш час, нам треба знайти вовкулаків. Ти не знаєш,
хто це може бути?
Ні. Якби я знав, я б допоміг, але…
Це моя донька, вона невидима.
Так, знаю, це незручно.
А от твоїй доньці я допоможу.
Отже… Це…
Такий матеріал, який дослідники привезли з Америк. Ви ж знаєте Америки?
-Сі? -Так.
А я його вдосконалив.
-Так. -Мм.
Дивіться, воно…
Пружне.
-Капіто? Еластичне і міцне. -Так.
Це ж просто гума.
-Гума? -Так.
Що ти з цим зробиш?
Коли твоя донька пірне в чан…
Воно…
Як ти назвав це «гума», створить їй іншу шкіру,
другу шкіру, капіто? Вона може зняти її, коли захоче. Потягнувши вгору, ось так.
Практично, так?
Так, непогано, непогано. Ось тільки моя донька не така світлошкіра. Як ця гума. А?
Авжеж, це не проблема. Потримай. Я зроблю темніше.
Дивіться.
-Аттанцьоне. -Так.
Усе!
-О, ні, більше, більше. -Так, більше.
Ще більше. Ще!
-Більше! -Так, так, так. Висипай!
Ось так.
Є.
Ось це Клара.
Це моя донька.
Це?
Це ваша донька?
-Ні! -Ні!
-Це… -Вона моя донька.
Це його донька.
-Клара - це моя донька від іншої жінки. -Так.
-Від іншої… -Тео, навпаки, не мій син, він її син.
Тео — мій син від першого чоловіка.
-Ось так. -Олів'є.
-Ти Олів'є. -Я… Ні, я - Жером. Жером.
Олів'є - перший чоловік Марі.
Так.
Тобто чоловік Марі?
-Її колишній. А… Клара — моя донька. -А Клара…
Так.
-Проте, Луїза — наша спільна донька. -Так.
А! Фінальменте! Родина, так… О! Це майбутнє, це свобода, всі змішуються…
Ви будете мішати чи як?
-Сі, мішаємо. -Так.
Мішаємо.
Мішаємо, мішаємо
Майже готово.
І все!
Е, ні, це не все. Тут бракує однієї.
-Тут. -Ти певен?
Тут?
Так. Це точно.
Екко!
Це воно.
-Це моя донька. -Так.
Аа!
А тепер, дуже важливо, - очі, ло сгардо, погляд.
Гоп!
Е… Покрути головою, струсни нею, струсни!
Екко!
Так набагато краще.
А! Зараз я зроблю останні штрихи.
О!
Я люблю наряджатися.
Так, ясна річ.
Так. Супер!
Вибирай, яка подобається.
Яка? Ця. Ось ця. Вона гарна. Отже…
Екко!
Так або ні?
О, так!
А, сі, сі, но. Почекай.
Це маленький винахід у подарунок. Отже…
Чекай, екко, випробуй його.
-Перука геть не пасує! -Е!
-Ви мене чуєте? -Так, ідеально.
Ти прекрасна. Це дуже добре, дивись.
Так.
Це гума.
Ні, ні. Ви не додасте макіяжу, прошу?
-Звісно! У мене є два-три засоби… -Ні, ні, ні. Так добре, ти така природна,
люба. Дякую, але нам треба шукати вовків.
Дякую, П'єро!
Прего!
Дякую, П'єро!
Щасти на полюванні!
Хай тільки насміляться…
Тату…
Звідки ця дівчина?
Це моя донька.
Яка сама захистить себе.
Хочеш знати, звідки я?
«Я родом із краю…
Обпаленого…
На вітру…
Де кам'яні ланди…
Навколо озер.
Для живих вони…
Мов пекло!
Край Коннемара… комусь не до вподоби?
Вам щось не подобається?
Ні, ні, ні. Ви дуже гарна. Красуня.
Капітан піймав звіра! Він його стратить!
Жителі Тьєрсельє!
Остання страта виявилася прикрим непорозумінням.
Пастух був невинний.
Так, знаю, е… Але зараз це напевно! Ця жінка - одна зі звірів!
Клянуся Богом, це неправда! Я невинна!
Брехня! Всі знають, що ти дивна. Ти досі незаміжня… у сімнадцять років!
Ці люди геть здуріли.
Знаю, це Середньовіччя.
Думаєте, ця жінка одна зі звірів?
Якої кари вона заслуговує?
Кате, роби свою справу.
Не можна, щоб її вбили. Треба щось зробити.
Якщо втрутимось, вони нас усіх уб'ють.
Якщо вона виявиться вовкулаком, це нас влаштовує.
Ні, ні, ні. Ні!
Капітане, сонце сідає!
Поквапся! Швидше!
Це несерйозно…
Тут ніхто і не жартує.
У нас страти щодня, знаряддя зношується.
Запасної сокири немає?
У тебе є запасний меч?
Так, ясна річ.
Я за тебе радий.
Ти знаєш, яка зарплата у ката? До речі, я скористаюся, що ти тут…
Ні, іншим разом. Треба швидше стратити звіра.
Так, але чим? Ручкою?
Капітане! Сонце зайшло!
Йди геть.
Хай здійсниться правосуддя!
ВОВКУЛАК
Забираймося.
Мій син! Врятуйте мого сина!
Я розберуся.
Ні, ні, тату.
Не хвилюйся, синку. Твій батько сильний.
Врятуйте мого сина!
Благаю!
Авжеж, з хорошим знаряддям це легше.
-Я забрав картку. -Ти моцак, Жильбере.
Вклоняюся.
Що відбувається?
-Ні, ні, ні. Поверни… -Не роби цього.
Її треба повернути!
Мерщій, розділимось!
Лулу! Луїза!
Луїза! Луїза!
Луїза!
-Луїза! -Луїза!
Повертайтеся швидше додому!
Там! Дитинча.
Де ще дитина?
Ні, не дитина, а дитя звіра! Звіряче дитинча.
Вона там! За нею!
Луїза!
-Луїза! -Луїза!
Усе добре. Жильбер піймав Луїзу.
А де ділася Клара?
-Я не знаю. -О, чорт.
Йдіть додому, я її знайду.
Тільки не загинь.
-Добре? -Не хвилюйся.
Усе, я пішов. Так.
Так, я думаю, що він загине.
Кларо?
Ані руш, я їх відведу.
Ні. Ні, ні, ні, ні, ні!
Тату, довірся мені.
Е!
Бути невидимим не означає бути безглуздим.
Добре.
Бережи себе.
Є! Попався! Це буде мій!
Добре. Треба ще двоє.
Сподіваймося.
Я знаю, як їх знайти.
Гляньте на ці маленькі зубки.
У неї те саме волосся, і…ті самі щоки. Тож попри вовкулак, вона все одно Луїза.
Я певна, що у інших те саме. Я бачила їх зблизька.
Завтра знайдемо їх серед селян.
Знищимо і заберемо їхні картки.
Я бачила того, хто веде зграю, це самка.
І лапи в неї білі. Мабуть, стара.
Є ще самець.
У нього велике черево і він волочить ноги.
Тепер ми знаємо все, щоб їх знайти.
Привіт, менестрелю.
Залицяєшся до старшеньких?
Ви її знаєте?
-Матінку Вартер? -Так.
Хоробра жінка.
Треба стерегтися всіх. Може, вона одна зі звірів.
Неможливо. Вона лише вранці повернулася з міста.
Ти показувала Даніелю свої булочки?
-Перепрошую? -Ось.
А, так Ні. Дякую. Пильність.
Він дивний, тобі не здається?
Так, але… це творчі люди.
А.
Ви місцева?
Звичайно, місцева. Я старожилка села.
Мені аж п'ятдесят два.
Оце так…
Тобі тут не місце! Провалюй!
Це він, це вовк!
Біжи розкажи іншим, що ми знайшли одного. Я ним займуся.
Ані руш!
Я вас попереджаю. У мене є сила. Не раджу вам перевтілюватися.
Я? Перевтілюватися? Як саме?
Е…У вовкулака. Я бачила. Кров на одязі!
А! Але це пусте. Мій чоловік мене побив.
Що?
Отже… котрий з них?
Посередині?
-Так, так. -Чудово.
Добрий день. Метр Пулен-Вассьє. Я адвокат вашої дружини.
-Хто? -Адвокат.
-Хто це така? -Не знаю, вона говорить
слова, які я не розумію.
Так. Ви визнаєте, що били вашу дружину?
Очевидно, що я її б'ю. Це моя дружина. Та і б'ю я її не дарма… Суп то гарячий,
то холодний. Дрова з лісу повільно носить. А іноді навіть просить мене помитися.
-Так, я перебирала міру. -Ні, я певна, є інші способи
ладнати з дружиною, окрім як бити її.
А?
-Шмагати її? -Ні.
-Топити її? -Ні!
Ошпарювати мене?
Ні!
Просто спілкуватися. А? Розмовляти. Як рівні. Ясно?
-Але дати ляпаса іноді не завадить? -А!
Знаєте… Робіть, що хочете. Я б уже тричі розлучилася.
Оо!
Ти кажеш «розлучення»?
А?
Шлюб — це нерозривне таїнство, актрисо. Ми не розлучаємось. Твої слова – це єресь!
Ви мене просто неправильно зрозуміли. Гаразд?
Я все одно залишу вам своє ім'я, про всяк випадок. Я позичу у вас це…
Ось так.
Ти вмієш писати, жінко?
Ні! Ні, зовсім ні.
-Відьма! -Ні, ні, ні, аніяк!
Відьма!
Ні, ні, ні, спокійно. Не треба бьорн-аутів.
-Бьорн-аут? -Так, це англійська.
-Ні. Чорт. Ні… Це не англійська! -Відьма зізналася! Її
підкупили англійці! Хапайте її!
Жодні англійці мене не підкуповували! Це неправда!
Твій чоловік тебе дуже любить, відьмо, він за тебе вступився.
Спалення скасовано?
Не хвилюйся, страта чинна.
Я дам тобі п'ять хвилин з Даніелем.
Менестрелю!
-П'ять хвилин. -Так.
І не більше.
-Жером! -Оп, оп, оп. Оп, оп!
Без дотиків!
Гаразд.
Мій нащадок!
Моя точна копія!
Ей!
У тебе теж є родимка?
Ні.
Ти сліпий на праве око?
Ні.
А мозолі на бубонцях?
Тобто?
Шершавості на горішках?
Е, ні, навпаки.
Дай нам поговорити віч-на-віч, прошу.
Так, звісно…
Як ти?
А?
А діти?
Як вони?
Вони не в захваті від ідеї, що ти опинишся на вогнищі.
Якщо дивитися з позитивного боку, ти, мабуть, нічого не відчуєш.
Це менш боляче, ніж саджання на кіл.
А, тим ліпше.
Але болючіше за четвертування.
Це мене не дивує. Торік у мене був друг, який зробив…
Досить, е! Ми не заважаємо?
Вибачте.
Жероме…
Думки…
Слухай мене уважно.
Ти маєш тікати зі своїм батьком і дітьми.
Без тебе? Ніколи.
Подумай, Жероме, нам все ще бракує двох карт,
і ми не вб'ємо Луїзу. Нам ніколи не виграти,
але ви ще можете врятуватись. Отже, ви маєте піти. Далеко звідси.
І дозволити спалити тебе? В жодному разі.
Вибору немає.
Ми без тебе не підемо.
ВОВКУЛАК
Я буду там, де ти.
Не цього разу.
Зроби це ради дітей. А?
Усе, усе. Йди додому, менестрелю, скоро ніч.
-Ради дітей! -На вихід!
Ради дітей.
Номер два! Кому дякуємо? Дякуємо Жильберу.
Вгамуйте радість.
Я щось пропустив?
Маму арештували.
Завтра буде спалення.
Вона хоче, щоб ми покинули Тьєрсельє. Щоб пішли без неї.
Ми не підемо без неї.
Допоможи мені.
Чєрто, заходь.
Жителі Тьєрсельє! Коли ми віддамо полум'ю цю відьму та чаклуна…
Я не чаклун.
Ми вогнем очистимо душу села. Щоб покласти край прокляттю.
Відьмо! Твоє останнє слово.
Мої сестри!
Сьогодні… Нас ляскають, нас б'ють… нас спалюють… Але настане день,
коли ми зрівняємось з чоловіками.
Ви матимете право розпоряджатися своїм тілом,
розлучатися, працювати і голосувати!
Так.
Сьогодні нас називають відьмами. Але завтра ми будемо дослідницями,
винахідницями, першопроходьцями.
Тому ніколи не відступайте!
Боріться за свої права.
Майбутнє за тобою.
-Щодо цих бовдурів, у них в штанах нічого. -Усе, досить.
Ось як це легко.
А ти? Хочеш щось сказати?
О, е… Е… Так, я ліпше за неї не скажу, вона молодець. Стривай, е… це коноплі?
Бо я алергік. Я ради вас питаю. Якщо я набрякну, то горітиму довше.
Я не поспішаю.
Так, але… Зачекайте… Але ж я не чаклун.
На вогнище!
Стійте!
Я прошу єдине. Заспівати останню пісню своїй дружині.
Співай, менестрелю!
-На небокраї гримить, -Здійми в повітрі бурю
-Близиться нестримності мить. -Повернися до дикого стану
-Двері ламай, вибивай, -Рознеси всі ворота та огорожі
-Випусти вовка з клітки -З клітки вовків випускай.
-Чуєш, вирує як вітер? -Відчуй вітр, який звільняє
-Кров як у жилах кипить? -Нехай кров б'ється у наших жилах!
-Увімкни звук на гітарі -Грайте, гітари люті,
-І заведи мотоцикл, щоб він заревів! -Мотоцикли хай гучно ревуть, і-і…
Що таке мотоцикл?
Гадки не маю.
-Достатньо лише іскри! -І доста-атньо лиш іскри!
Ні-ні, ні-ні!
-Лиш руху. -І одного руху
-І доста-атньо лиш іскри! -Достатньо лише іскри!
-Коханням палким цим Запали вогонь, -І одного слова любові
-Щоб запалити вогонь -запали вогонь!
-Хай танцюють янголи і чорти. -І змусити дияволів і богів танцювати!
-Разом забудьмо проблеми, -Забудь про всі наші печалі
-Чвари та біди усі. -Про сокири війни, про наші проблеми
-Звільнися від кайданів -Геть ланцюги, адже ми
-Випусти лева на арену -Леви на вільній землі.
Так.
-Хочу я блискавиці, -Я хочу блискавок і спалахів
-Запаху пороху і грому -Хочу, щоб грім загримів.
Це я, Тео.
-Я хочу свята та сміху -Щоб усміхались лиця,
-Зал щоб увесь шаленів. -Я хочу, щоб натовп шаленів
-Достатньо лише іскри! -І доста-атньо лиш іскри!
-Одного торкання. -Одного дотику
-І доста-атньо лиш іскри!
-Коханням пал… -Достатньо лише іскри!
З нами, Капітане!
-Запали вогонь, -І всього нічого…
-Запали вогонь, -Розпали вогонь
-Розпали вогонь! -Хай танцюють янголи і чорти.
І жахливі же пісні ви слухаєте у ваш час.
-Стулися. -Запали вогонь,
Запали вогонь,
-Спраглі очі спалахом засвіти. -Чаклуни тікають!
Арештуйте його!
Стріляй по ним!
Заряджай!
Візьмемо живими або мертвими.
Усі в порядку?
-Все добре. -Так.
Я не дуже…
О, чорт! Я зараз.
Тримайся, друже.
Не витягуй стрілу!
А, добре.
Відьма!
Знаєш, Жероме, якщо Марі так і не повернеться, для тебе це можливість
-подивитися на життя інакше… Щоб ти… -Марі!
Чудово, вона повернулася.
Я казала тобі піти з дітьми!
Потім посвариш мене. На дорозі солдати, нам не пройти. Усе добре?
Так, добре.
Чекай.
Ні, не виймай стрілу!
Не чіпайте мене більше! Не чіпайте мене!
Тату, що нам робити?
Я думаю, що капітан шукатиме вас всюди, тому вам ліпше сховатися у церкві,
де я побудував секретний тунель. Але щоб отримати доступ туди,
треба ввести тризначний код…
Добре.
Отже, перша цифра відповідає числу голів міфічного Цербера, який…
Не тягни!
Код! Код! Код!
Гаразд, триста шістнадцять.
Ясно, гайда.
А! Щоб увімкнути світло, підніміть важіль на вході!
Швидше, швидше.
Кларо, допоможи!
Вау…
Отже, Тео, відведи Луїзу в безпечне місце, туди, вглиб.
І надягни їй навушники.
Де треба ввести код?
Я не знаю.
Пошукаємо.
Вперед.
Тримай.
Ти ж не боїшся?
Добре.
Це тут.
Де?
Це тут! Це вхід до секретного тунелю.
-Кожен у свій кут. -Так.
Туди.
В якому порядку вводити цифри?
Я гадки не маю. Е… він казав триста шістнадцять.
Клара, ти зроби три, ти - один, а я введу шість.
Добре. Три.
Один.
І шість.
Не залишайтеся тут, діти, ховайтеся. Мерщій!
Це ви ховайтеся.
Тримайся, Тео!
Обережно, Кларо!
Бий її!
Іще.
Так!
Вбий її!
Ні!
-Тео! -Стережись!
Стріляй! Стріляй!
Мені шкода. У мене сила Купідона. Якщо вона помре, я помру.
Я бачила їх зблизька. І у самки були білі лапи.
Ви або ми.
Мого сина ніхто не чіпатиме.
І більше не торкатися!
У мене розрядився планшет.
Лулу! Вдягни навушники!
Тш-тш-тш.
Але це…
Тшш… Лулу… Лулу, це мама.
Тихше.
Це мама.
-Вдома гойдаються ліси -У нас будинки аж до хмар,
-І дахи шкрябають небо -І… і гойдаються ліси.
-Потоки води жорстокі -Потоків річкових кошмар,
-І сніжить у всі часи. -А сніги вічні
-Вдома вовки біля наших дверей -Ту… тут на порозі виє вовк,
-І всі діти їх розуміють -Турбує дітям нашим сни.
Тут чути і гучний Нью-Йорк, І на Сені всі човни.
Ми чуємо крики Нью-Йорку І човни на Сені
-Мені з тобою йти, -Я буду там, де ти
-Я буду там, де ти. -Моєю країною будеш ти
-Мені з тобою йти, -Я буду там, де ти
-У будь-який час, -І байдуже, де це місце
-У будь-які світи. -У будь-які світи.
Що вони коять?
Луїза!
ВОВКУЛАК
-Вперед, моя Лулу! -Бийся!
Вперед, Луїзо!
-Ось так! -Продовжуй!
Так!
Ні!
Луїза!
Вона Відьма…
КУПІДОН
Це тато.
Як ти?
Жива…
Моя крихітка…
Здається, ми виграли.
Звісно, у мене була сила. Я просто чекала слушної миті.
Наступного разу, якщо вийде, повертайтеся в червні.
Бо ми святкуємо Іванів день. Ми танцюємо,
п'ємо е… спалюємо рудих і альбіносів.
Це так по-сімейному.
А, супер.
Так, діти мають це побачити.
Добре. Дякую.
-Щасливої вам дороги! -Дякую.
-Жероме! Жероме! -Хай щастить.
До побачення.
Граціє, Жероме.
Це пусте.
Правда, ти мене… Ти мене надихнув.
Оце так…
Я збираюся повернутися до Флоренції і, можливо, знов займуся живописом.
М.
Граціє а те.
І я знов візьму своє справжнє ім'я.
А, ти хіба не П'єро?
О, ні. Я Леонардо П'єро…
-М. -Да Вінчі.
Сі.
Ти купиш все, що він створить.
Жартуєш? Він фігню малює.
Ти купиш все, я кажу. Все.
Чао.
Хай щастить, а.
У мене чудова сім'я.
Прекрасна. Особливо Жером.
Марі?
Що?
О, чорт.
Не спрацювало.
Це Джей-Пі.
А…алло. Так, я йду, не треба нервувати.
Ні!
Ви теж працюєте над середньовічною реконструкцією в селі?
А? Бо я бачу, на костюми їм було наплювати. Вони не найліпші.
Усе добре?
Авжеж. Усе добре, дякую.
Як ти, тату?
Я… не знаю, я… це… я пам'ятаю… лицарів. Вовкулаків.
Я, мабуть, втрачаю глузд.
Ні, тату, все гаразд. Не хвилюйся.
Ходімо. Повернемося в дім. Ходімо додому.
Мій Жероме… Я був радий повернутися до тебе на
кілька днів. Але ми з тобою знаємо, що це не триватиме довго…
Я продовжу забувати… імена, історії… Одного дня я більше нічого не згадаю.
Отже, я користаюся тим, що пам'ять повернулася до мене,
щоб записати все. Все, що запам'ятав. Усе, що було важливо.
Сподіваюся, ти мені розповіси. Я люблю тебе. Тато.
Може, підемо? Ми тут вже годину.
Ще дві хвилини.
Я розповіла дідусю про всі картини.
Добре.
Однак, мені більше подобалася стара версія.
Ти просто заздриш.