VLKODLACI Z TEMNÉHO HVOZDU
Je hluboká noc.
Celá vesnice spí.
Než muž ve vlčí kůži zmizel, rozdělil všem jejich role.
Vypadni!
Ti, kdož před ním zavřeli dveře, proměnili se ve vlkodlaky.
Od té doby se v Thiercelieux pohybují čtyři zrůdy.
Zatímco se stále vyhýbají odhalení, vybraly si svou první oběť.
A vlkodlaci se na ni vrhají.
-Co jsme to říkali s těmi telefony? -Promiň, tati.
Jestli nechcete hrát…
-Za deset minut mám… -Vlastně se na to moc necejtím.
-Já čekám telefonát z kanceláře, zlato. -Já mám hlad.
-Jak tohle máme dávat? -A co přesně tu chcete hrát?
Na vlkodlaky, tati. Na vlkodlaky!
Vlkodlaky?
Jo, jako když jsem byl malej! "Vychází slunce, padá noc".
Lovíme vlkodlaky pomocí našich schopností!
Takže máme zvláštní schopnosti?
Jo, máme zvláštní schopnosti. Já jsem Věštec.
A třeba ty jsi například Lovec! Clara, to bude Holčička A Théo…
Je Zloděj!
Proč máme schopnosti?
No, trochu jsem doufal, že mi táta pomůže…
Jak to mám vědět? Já tuhle hru neznám.
Vy jste s Nicole nikdy nehráli na Vlkodlaky?
Nicole? Kdo je zase Nicole?
Aha, nejspíš to bude moje žena.
Pokoj v její duši.
Proč se na mě tak díváte? Já jsem vás přece neprosil,
abyste přišli. Je mi tu dobře!
Navíc sem vodíš lidi, co ani neznám. Kdo je tahle holčička?
Ta holčička je Théo. Mariin syn, kterého měla, než jsme se potkali.
To je můj syn.
A dlouhé vlasy nemusí mít nutně jen holky.
Mami, o vlasech přece nic neříkal.
Tak jo, tak jo. Tak jo, teď, když už všichni známe pravidla, zahrajeme si.
Mně se tvůj střih líbí. Jo.
Udělám tu trochu místa
Jo.
A rozdám karty.
Ale přece je škoda zůstávat doma, ne?
Ve vesnici jsou středověké slavnosti, něco jako karneval. Co vy na to, děti?
Kam jdeš?
-Mám live stream. -No tak, můžeš ho vynechat?
To ne! Ne! Protože když nepostnu, nebudou mě sledovat, a bude to, jako bych…
byla neviditelná.
Ale být neviditelná přece neznamená být k ničemu.
Možná dřív, ale to už teď neplatí.
Hele, ten live… Nutíš pár tubiček krému neznámým lidem?
Vydělám si víc než učitel.
No teda…
A je to tu zas.
Já studentům zprostředkovávám klasickou literaturu. Sardou, Balavoine, Johnny,
Delpech… Ty si říkáš influencerka, ale koho ovlivňuješ?
Tebe očividně ne.
Tak prosím velký pedagogu.
Prosím tě, buď tak hodný, tati. Přijeli jsme sem na prázdniny za tebou,
tak se trochu snaž.
To si vyprošuju, Stéphane!
Jak je libo, já jsem Jérôme.
Vypadáš jako Stéphane.
Jdu si lehnout.
Je poledne!
Každý jsme jiný.
Gilberte!
Mami, mám hlad!
Poslyš, skočte si s bráchou do kuchyně. Ano?
Tvé vlasy se mi líbí.
-Už mě s tím štveš! Seš fakt hrozná! -Jo, mami, seš fakt hrozná!
Mám toho dost.
Super.
-Musíš zavolat do práce? Koho obhajuješ? -Jo.
Ženu, co se nechala dvě dekády mlátit.
Zlobí tě to?
Hodně.
A proto tě miluju. Běž si zavolat.
Vážně?
Jo, jasně. Běž.
Tak.
Mám to uklidit nebo ne?
-Ukliď to! -Ukliď to!
Tak jo…
Takže Vlkodlak…
Lovec sem.
Holčička tady.
Věštec…
Tak, tak. Zloděj a Čarodějka.
A je to!
-Co se to… -Nevím!
Co to je?
To jsou Němci!
Do sklepa! Do sklepa!
Honem, dolů! Dolů! Skrčte se!
Tati! Pojď!
Honem. Tudy, tudy, tudy. To nic není, to nic není, to nic není.
Pozor!
Je vám něco? Louiso? Tati?
-Jo, dobrý. -Jo.
-Théo, rozsviť tu! -Schodiště je zavalené!
Claro?
Dobrý?
Pojďte!
Honem!
Claro?
Jsi v pořádku? Dobrý?
-Claro? -Jo, jsem. Dobrý.
-Claro! -Kde je naše auto?
Sakra!
Moje auto!
Co to má být? Volám policii. Máte signál?
-Ne. -To není můj dům.
Je to tvůj dům, tati.
To teda ne!
Vypadal ten dům tak i předtím?
Ne. Nemám sice vkus, ale tak zlý to není.
Claro!
Claro?
-Je to jako Sněhurka a sedm trpaslíků. -Co má tohle znamenat?
Není tady, není tady!
-To není možné. To není možné. -A to řešíš jen tohle?
Co?
A sakra!
To chce klid.
Klid? Jaký klid? Má dcera zmizela!
Počkat, určitě se to vysvětlí.
Možná je to ten karneval ve vesnici. Kulisy.
Že by to sem dali během půl minuty?
Půjdeme do vesnice. Třeba bude tam.
Honem! Honem! Honem!
Pojď, tati, musíme najít Claru.
Můj barák.
Claro!
Honem!
Gilberte, nemůžete trochu zpomalit?
Tvůj děda má spoustu energie.
Claro!
-Mami, já mám pořád hlad! -Jo, jo, najdeme něco k jídlu.
Claro!
Nevím, jestli je to k něčemu dobré, Jérôme.
Je to moje dcera.
Prosím?
-Tady jsme! -Tudy!
Očividně nevyzdobili jen tvůj dům.
Kolik do toho museli nacpat peněz!
Claro!
Tak je to perfektní! Pokračujem.
Podívejte se!
Hele! Pozor! Sakra!
Pozor.
Opatrně.
-Mami, mám hlad. -Jo, jo, jo, jo, jo.
Zlatíčko. Počkej. Podívej, koblihy!
No, to snad není pravda!
Jednu si vezmeme.
Jistě. Jedna kobliha.
Jo, ale nemám u sebe drobné. Zaplatím bezkontaktně.
Prosím?
Já…
-Bezkontaktně. -Nech! Bez peněz nic.
Tímhle způsobem si ale moc nevyděláte.
Vassier? Jako vy! Je to příbuzný?
Nemůžou naše jméno takovým způsobem zneužívat.
Prosím vás, kdo to tu organizuje?
-Organizuje? -Jo.
Aha, hejtman. Je na rynku u popravy.
Na rynku…
Poprava?
Claro?
Promiňte, neviděla jste tu mladou dívku? Asi dvacet let, míšenka.
-Míšenka? -Jo, míšenka.
Nejste zdejší.
Ne, jsme z Paříže.
-Propána! Takový kus! -Jo.
No, ani ne tři hodiny. Takže jste ji neviděla?
Ne, neviděla.
Ne! Tady není, jdeme jinam.
Nikam nepůjdu, dokud nepromluvím s organizátorem.
Lide z Thiercelieux!
A! To je on!
Mám jedno z oněch ďábelstev!
Přiveďte tu bestii!
Jsem nevinný!
Přísahám před Bohem!
Byl jsi v noci na ulici?
Ztratila se mi ovce!
Byl jsi potřísněn krví!
Pořezal jsem se, když jsem se snažil spravit…
Ticho!
Lžeš nám!
Je podle vás tento muž tou bestií?
Ano…
A jaký trest si zaslouží?
Zemřít!
Pššt.
Kate!
Konej povinnost.
Neboj, nebude to bolet.
-Že ne? -Tohle není pro děti.
Ale je to tak opravdový!
Neviděli jste…
Mám to na oblečení!
Mizíme! Mizíme! Honem, zmizte odsud!
Dělej, tati.
Jérôme! Jérôme, co se děje?
Je to krev, pravá krev!
Co?
Co to říkáš?
-Sakra! -Jo.
-Můžu taky ochutnat? -Ne!
Ne! Co se tu děje? Clara je pryč a ve vsi se vraždí lidi…
Za zády mi předělají dům…
Mám jen jediné vysvětlení. Skutečný středověk,
skutečná poprava, krev…
Cestovali jsme v čase!
-Marie, řekni mu, aby s tím přestal. -Jérôme, uklidni se, ano?
Ale ne, tentokrát má pravdu. Ten kluk bere drogy, vždyť je úplně mimo.
Od vás to sedí.
Trochu respektu k tátovi.
Dokážu se bránit sám.
Mami, Jérôme?
Chvilku, zlato. Théo nebere drogy. To, že máte své problémy přece…
-Nemám problémy. Jsem naprosto ve formě. -No tak.
-Můžeme se soustředit na Claru, prosím? -Mami, Jérôme?
-Co je? -Co je?
Aha!
Pardon, monsieur, neviděl jste tu mladou dívku,
asi dvacet let, míšenku?
Jo? Ne?
Rozumíte?
Co je za rok?
Théo!
Je rok Páně čtrnáct set devadesát sedm.
Velmi zvláštní šaty.
Zvláštní? Ať se podívá na sebe.
-Vždyť nic neřekl. Nebo jo? -Ale jo, řekl, je to břichomluvec.
-Máš signál? Volej Claře! -Ne, nemám, to je
budík. Měla jsem zavolat…
Musím ještě…
Vypněte to. Pánovi se to nelíbí.
-Jo, hned to bude. -Vypni to!
Tak jdeme.
Co zápěstí, tati?
Jo, dobrý, díky, Jérôme.
Aha!
-Řekl´s mi Jérôme! -No… A jak ti mám říkat?
A…
A jméno mámy?
Co to do tebe vjelo? Jmenovala se Nicole, narodila se třetího července 1946.
A číslo její pojistky bylo 2, 46, 07, 350, 132, 148.
A proč?
Jen tak.
-Myslím, že tu něco nehraje. -Taky si myslím.
Děti, uhněte.
-Mami, co se děje? -Já nevím, zlato.
Co to znamená?
TO…
TO JSEM JÁ
Ale kdo já?
TO JSEM JÁ, CLA…
Clara!
-Počkej, počkej … -Opatrně.
Co se ti to stalo?
Proč mě ostatní neslyší? Mají špunty v uších?
Už dobrý, už tě slyšíme.
Ale teď jsem nic neřekla.
Jo, jo, řekla. Slyšeli jste ji?
Ne.
-Ne. -Ne, vůbec.
To ne, tati!
Ty umíš číst myšlenky?
Snad nezblbne jako jeho otec. To by se vůbec nehodilo.
Teď koukám, že mu vypadávají vlasy. No tohle!
Všichni se uklidníme.
Viděl jsem vás u popravy…
Nejste zdejší.
Co tu děláte? Jste čarodějovÍ příbuzní?
Á! Jsem moc rád, že na to přivádíte řeč. Vůbec se mi nelíbí, že…
Nemáme s ním nic společného. Jen projíždíme. Zahlédli jsme dům, tak jsme se
tu zastavili.
Co? To je vše.
Nechte to!
-Hou! Hou! Hou! -Nech mého syna!
Opatrně, zlato. Ne, nejsme čarodějové.
My… My jsme umělci. Jsme umělci, ano.
Kočovní.
Já jsem Daniel Komediant, tak.
A ostatní.
Komedianti.
Zahrajte mi něco.
To ne. Nemáme tu nástroje. Počkejte!
Já… Zajdi mi pro kytaru.
-Co? -Tvou co?
No, moji… loutnu. Běž pro loutnu.
Pro co?
-Vždyť víš, podobá se kytaře. -Aha!
Máte štěstí, že s sebou mám…
loutnu.
Jo.
Takže.
Prosím.
-Díky. -Jo…
Tak honem!
Jo, jo. Takže…
A jedem. Tři, čtyři.
Řekni, že má kariéra…
není jistá.
Nikdo neví, kde skončím
příští rok.
Kdyby jen věděli,
že jsem kdysi býval nejlepší zpěvák.
A to je taky důvod,
proč jsi chtěla dítě.
Dnes dospělé.
A co umí oni?
Honem. Tři, čtyři…
Soudci a zákony!
Mě nezastraší.
Je to můj syn, můj boj.
Neměla odcházet.
Dobře!
Všechno rozbiju na kusy,
pokud se dotkneš.
Do rytmu, prosím.
Neměla odcházet.
No…
Dobrý?
Běžte dovnitř.
Jsou tu zrůdy.
A jaké zrůdy?
Všichni musí jít hned spát!
Běžte domů! Zrůdy přicházejí!
Stmívá se, všichni musí jít spát, běžte domů! Zrůdy přicházejí!
Zrůdy přicházejí! Zrůdy přicházejí!
Mám hlad!
Já vím, zlato, hledám.
Dáme tam tohle.
Úžasné. Alespoň nebudeme mluvit s prázdnou židlí.
Tak. Co?
Čarodějka…
Zloděj. Lovec. Věštec.
Vlkodlak.
Teď není čas na hraní.
Já si nehraju! Je tady ta krabice!
-Byla pod skříní! -Počkej.
Ukaž mi to.
Není to ta hra?
Počkej. Co tu dělá?
To snad ne…
Nejsme v minulosti, ale v té hře!
Už souhlasíte, že bere drogy?
Ale ne!
Postavy maj zvláštní schopnosti?
Jo, ale co s tím?
Zřejmě ty schopnosti máme.
Gilbert je Lovec, proto má takovou sílu!
Takovou sílu nepřeháněj…
Jsem asi ve formě.
Clara je… To je Holčička.
Malá neviditelná holčička.
Nesmysl. To bude spíš Louisa.
-Ty budeš pořád moje holčička. -Už to zase děláš! S kým to mluvíš? Co?
Slyšíš hlasy. Takhle nám to spolu přestane fungovat.
Co? Nic jsem neslyšel.
Jen jsem nahlas přemýšlel.
Počkejte. Hrajeme Vlkodlaky.
Zatřese se dům a ocitneme se ve středověku a máme schopnosti.
Jsme očividně v té hře!
Ne, to je nesmysl!
Než přišlo zemětřesení, krabička se trochu zachvěla.
-No, tak to vidíš. Jsme v té hře. -Cože?
Tati, přemýšlej, je to tvá hra.
Jak se dostaneme domů?
Co já vím? A navíc to není moje hra.
Našel jsem ji na půdě, pravidla u toho nebyla,
tak jsem si je vymyslel a pak
se postupně rozvíjela. Nic víc.
A já jsem Zloděj. Jaké má schopnosti?
Netuším.
Ale vím o jednom pravidle.
Aby člověk vyhrál, je třeba odhalit Vlkodlaky
a zlikvidovat je, než oni zlikvidují nás.
Jo, ale… Co když jsem to já?
Ale… Ale ne, zlatíčko, nemusíš se bát. Tebe nikdo likvidovat nebude.
Nikdo!
Dobře? Nikdo!
Ne, ne, ne, nikdo tě likvidovat nebude. A víš ty co? Našel jsem něco k večeři.
Vypadá to dobře. Udělám polívku.
“Sciurus foliculus“
To bude asi cizrna.
To jsou "veverčí koule".
Dobrou noc, zlato.
Musíš už jít spát.
A zítra se vrátíme domů. Slibuju.
Jo.
Budete mi vyprávět svůj příběh?
Bylo nebylo…
Asi před deseti lety se máma rozešla s úplně neschopným chlápkem.
Já jsem byl taky sám. A kromě lekcí hudby na základní škole…
jsem učil hrát na kytaru.
V té době jsem hledala něco, co by mě přivedlo na jiné myšlenky.
Mohla jsem se dát na sport nebo začít hrát na hudební nástroj.
Hledala jsem učitele na kytaru a narazila na tvého tátu.
Naučil jsem ji zahrát její oblíbenou píseň na kytaru a ona se do mě zamilovala.
-No. -Samozřejmě.
A dva roky na to jsi přišla ty.
Jako dáreček.
A konec. Dobrou noc.
Ale ne, chci ještě písničku!
Ne, musíš jít spát.
Lesy se kolébají ve větru a ční do nebe.
Jsem unavená.
Tak jo, dobrou noc.
Mám tě ráda.
Tak šup. Dobrou.
To byl jenom vtip!
Dobrou noc.
Co děláš?
Ale nic.
Bavím se.
Víš… Nemám tušení, kde jsme, teda v jaké době.
Ale je příjemné znovu nalézt vzpomínky.
Měl jsem za tebou jezdit častěji.
Neomlouvej se. Není snadné na tohle koukat.
Vrátíme se domů.
A budu jezdit víc.
Dobrou, tati.
Dobrou, Jérôme.
-Kdo je tam? -Kdo je to? Co se děje?
Co to… Asi nám chce něco říct. Ne?
Počkej, počkej… Jen klid.
K vesnici se sbíhají vlkodlaci. Málem mě sežrali.
Musíme odsud hned zmizet!
Sbíhají se vlkodlaci, málem ji sežrali a musíme zmizet!
Odjakživa to s pantomimou uměla skvěle.
Kde je Loulou?
Loulou? Loulou?
-Loulou? -Loulou?
Není tady!
-Louiso? -Louiso!
Ani hnout.
To jsem já.
Dovnitř, zlato, honem. Šup, šup, šup, šup.
Kam jsi šla?
Šla jsem se jen vyčurat.
Ale ne!
Nesmíš chodit ven sama. Možná jsi vlkodlak!
Jo, ale já nejsem vlkodlak!
Vážně, přísahám!
My ti věříme! Svaž ji!
Nechceš jí nasadit i náhubek? Jestli říká, že vlkodlak není, pak není.
Počkejte. Teď se ukáže.
Za padesát let hraní pokru mě nikdo nenachytal.
Podívej se na mě.
Řekni mi, jsi vlkodlak?
Ne!
Je to jasné. Není vlkodlak.
Spletl jsem se! Svážeme ji!
Dávej pozor!
Nehýbejte se.
Opatrně!
Neubližujte jí!
Provaz! Přineste provaz!
Théo! Provaz! Šup! Honem!
Slyšte! Zrůdy mají novou oběť!
Louiso!
Jérôme! Jérôme! Probuď se!
Kde to jsme?
Čtrnáct set devadesát sedm.
A jo, sakra.
Louisa je zase normální!
Loulou!
Zlatíčko moje!
Mám hlad!
Ne, počkej, počkej.
Co to děláš?
Ublížíš si…
Sluší ti to!
Díky. Taky vypadáš dobře.
No… Na co je tohle?
S tím budu lovit vlkodlaky.
To snad ne.
Stávají se z nich vlkodlaci jen v noci, takže…
Snad nechceš ve vesnici zasazovat rány nožem jen tak? Co? Ne. Ne,
nikdo nebude nikoho lovit!
Přemýšlela jsem. Takže…
Jsme u vašeho předka, je to jenom hra. Zajdeme za ním do vězení a zeptáme se ho,
jak se dostaneme domů, a je to.
To by asi šlo.
-Jako advokátka za ním můžeš. -V roce čtrnáct set devadesát sedm? Bude
štěstí, pokud už ho neumučili k smrti.
Ne, díky.
Tak zatím to vypadá dobře. Takže děti, my zajdeme do vězení.
Vy půjdete na trh pro jídlo. Ano?
A máme peníze?
Na to jsem myslela, neboj. Clara je neviditelná, alespoň k něčemu je.
To ne! Není to zlodějka!
Vážně? Radši chcípnem hlady?
To já jsem v té hře Zloděj. Krást budu já.
Ale ne, máme tu urychlené popravy, útočí na nás příšery. Vězení by ses měl radši
vyhnout. Tak jo, potkáme se za hodinu. Ano?
Jo.
Nezapomínejte, děti, jsme ve středověku.
-Jo. -A co?
To znamená, že je to jako v zahraničí, musíme splynout.
Vzpomínáš, jak jsem chtěl v Římě vodu do kávy a málem mě zlynčovali? A v Dublinu
jsem si řekl o nealko pivo a jak to dopadlo? A v Brusselu jsem…
-Jo! -To jako příklad stačí.
Jo. Ale tak vidíte, když nejsme doma,
je třeba se chovat jinak. Prostě jako místní.
Tady jsme ve středověku,
takže diskrétnost!
-Tak. -Honem.
Potkáme se za hodinu.
Honem, honem.
-A loutna? To je diskrétnost a splynutí? -Ne, takhle si nás nikdo nevšimne.
Hele, komedianti!
Můj muž je voják, slyšel vás zpívat a říká,
že máte hlas jako anděl!
To trochu přehání. Ale zlé to není.
Zahraj nám něco! "Dobrý král Karel"!
Neznám akordy.
Milý stájník!
Zapíchl jsem Burgunďana!
Měl bych jednu jinou.
Ale ne, co žádnou. Honem, půjdeme! Nashle, díky.
Počkej! Svěř se mi! Jak se ze mě stane komediantka?
No… doktorát a spousta špatných rozhodnutí. Jdeme!
Jsem Zloděj. Můžu ostatním krást věci, jak jen chci.
Vidíš? A to jsem vidět.
A zvládnu i jiné věci než jen jablko.
Podrž mi to.
Neboj se, zvládnu to.
Vrať to, lotře!
Budu mluvit já.
Dobrý den.
Daniel Komediant.
Dobrý den!
Je zde držen Childéric Vassier?
Co chceš tomu čaroději?
Takže tu je. Myslel jsem, že mu něco zahraju,
abych ulehčil jeho duši.
Ta ať v pekle shoří!
Tak dost.
Hele, nehodláme tu strávit celý den. Chceme si s ním jen promluvit o skutcích,
které jsou mu kladeny za vinu.
Hele, drž hubu, ty děvko!
-Prosím? -No!
Jak´s mi to řekl?
Moc si nevyskakuj!
Teď se všichni uklidníme.
Hlídej si svoji ženu!
-Rákoska by jí vskutku prospěla. -Sáhni na mě a rozbiju ti hubu!
Zlato, mysli na děti. Mysli na děti.
Jo. Jsme ve středověku…
Počkej na mě!
Dělej, Danieli! Děti už čekají!
Dobrý den, Danieli!
Dobrý den.
Něco pro tebe mám.
Moc díky.
Co je?
Nic.
Flirtovat, to by mu šlo,
ale aby se mě zastal před dvěma blbečky, to ne.
Měl jsem tě víc bránit.
Ale prozradil bych nás.
A pak… jsme ve středověku.
Jo. Teď se ti středověk hodí… Sám jsi měl nahnáno. To je fuk.
-Vůbec ne! -Prosím tě.
Vážně ne.
Znáš časové paradoxy?
Co to?
Časoprostorový paradox.
Ne. Co to je?
Aha!
Pravidlo číslo jedna. Všechno, co v minulosti uděláš,
má následky v přítomnosti. Pardon, budou prostě později.
-Takže nesmíme nic dělat! -A co s tím?
No, kdyby… Prostě takhle.
Kdybych tomu blbečkovi rozbil obličej, feminismus by se objevil
o pět set let dřív, tak! Představ si ty následky!
Jo…
Žádné války, vyspělejší společnost. Jo, ty následky vidím.
To je…
To byl špatný příklad, ale chápeš, co tím myslím. Musíme dávat pozor…
Pozor, říkáš…
Můj ex byl sice sobec, ale nikdy se tak nevykrucoval.
Tvůj ex…
Co?
Co se stalo?
Kde je Théo? Není s tebou?
Počkej, počkej.
-Co se stalo? -Ztratil se mi!
Asi se jí ztratil.
Co? Ztratil? Jak ztratil? Kde byl? Kde jste byli, když se ztratil?
Uklidni se. Uklidni se!
Jde o mého syna, tak jsou všichni v klidu!
Cizinci!
-Jo? -Jo?
Váš kluk mi všechno řekl!
Jste z budoucnosti?
Ne, ne, vypráví nesmysly! Nejspíš bere drogy.
Co jsi udělal s mým synem?
Klídek, mami.
Co?
To jsem já, Théo.
Théo…
Kovář…
Théo…
-Kovář… -Ne…
-Théo… -Přestaň!
Moje schopnost! Beru si identity! Je to super!
To není super. Vůbec Už to nedělej.
Proč ne?
Protože… Co když ti to zůstane?
Co?
Máš plné ruce s hledáním vlastní identity…
Co? Je to úžasné! Máš moji podporu, ale aby ses do toho nezamotal, chápeš?
Jo…
Myslím, že jen žárlíš. Ty žádnou schopnost nemáš.
Počkej, Théo!
Tvoje schopnost je super. A velmi užitečná.
Tak už jsi dojed žvanec?
Žvanec to je jídlo.
Aha, ne, kvůli tý bláznivce mě přešla chuť.
Zas tropila povyk. Hodina v žaláři ji přivede k rozumu.
-Co zas, ty mužatko? -Nech ji! Sám jí dám co pro to.
Co proto? Vážně?
Promiň, mami, nechal jsem se unést.
Childéric Vassier?
Co?
Childéric Vassier? Jsou tu krysy! To nic není.
Tak co?
Nikdo tu není.
Childéricu! Childéric Vassier?
Ne, už žádné mučení! Prosím vás! Řekl jsem vám, že nejsem čaroděj!
Pšt! Potichu. Nechceme vám ublížit. Pojďte, pojďte, jo.
Jsme vaši potomci z roku dva tisíce dvacet čtyři.
Hráli jsme vaši hru a ocitli jsme se tady.
Jak se teď vrátíme zpátky do našeho století? Co?
Ne. Nerozumí. Théo, ukázku.
Jo.
Stráže! Stráže! Stráže!
-Pšt! Potichu! Pšt! -To vy! To vy jste čarodějové! To
vy jste z pekla vypustili ty zrůdy!
My nic neprovedli! A mlčte!
Hra na vlkodlaky. Co?
Zloděj, Věštec, Čaroděj, to všechno. To jste vymyslel vy?
Ne! Tu hru přinesl muž s vlčí kůží!
Aha… A kdo je ten muž?
Před třemi dny jsem ho u sebe nechal. Těsně předtím,
než se tu objevily ty zrůdy!
Tak jo. Možná nám dokáže pomoct zpátky. Kde ho najdeme?
Já nevím. Druhý den zmizel.
No, a jak vypadal?
-Byl to muž… -Aha.
S vlčí kůží!
Prosím vás! Nechci na špalek! Dostaňte mě pryč, nejsem čaroděj!
Tady si člověk neuvaří ani lektvar!
Kdo mi vzal moji přilbu?
Už musíme jít. Tudy!
-Díky, Childéricu, hodně štěstí! -Počkejte! Jaké štěstí? Dostaňte mě odsud!
Ano. Nemějte strach. Jsem advokátka!
Tak dobře.
Ale… Co je to advokátka?
Chlape! S kým tady mluvíš?
Se mřížemi.
Chtěly by natřít.
Takže tu hru dostal od muže jménem Vlčí muž, ale ten zmizel.
Pokud chceme domů, musíme hrát hru a vyhrát ji.
Tu vyhrajeme tak, že zabijeme všechny vlkodlaky.
Zabít? Nemůžeme zabít Louisu! Počkejte.
Celkem jsou tu čtyři karty, takže čtyři vlkodlaci.
Možná by stačilo zabít tři.
Nebo zabijeme jen dva, uvaříme je s veverčími
koulemi a bude hotovo.
Jako vážně?
Ne!
-No tak… -Všichni umřeme ve středověku.
Super, vždycky jsem chtěl lepru.
Nebudu tu stát a čekat, až mě něco sežere. Najdeme ty vlkodlaky, zabijeme je a pryč.
Půjdu vyzvídat do vesnice.
Vyzvídat? Vážně?
Něco se doslechnu…
Vyšetřím to. Jsem teď celkem pozorný.
Pozorný…
To zrovna. Clara odešla ze školy a nevšiml si.
Odešla ze školy?
Co?
Claro, hned sem pojď! Claro? Kde je? Claro!
-Jak dlouho to víš? -Ale jak ses to dozvěděl?
Taky máš schopnost. Jsi Věštec, čteš myšlenky.
Jsem jen pozorný, to je vše. Nebudeme přece…
Jestli ostatním nečteš myšlenky, pak nevíš,
že se mi líbil jeden ze svědků loni na Cédricově svatbě.
A když jsi tancoval, odvedla jsem ho do kuchyně.
Líbal mě na krku. A pak rukou zajel pod moji halenku.
Jemně mě hladil…
Co je to za bastarda!
Já to věděla. Že se nestydíš, Jérôme!
-Jo? -Jo.
A ty se nestydíš podvést mě!
-Ou! -Ou!
Nepodvedla jsem tě, ale jestli budeš pokračovat,
nebudu se tomu bránit.
-Ou! -Ou!
Varuju tě! Zakazuju ti používat
svoji schopnost na mě!
Alespoň nějakou mám! K něčemu tu jsem!
Přestaňte s tím. Musíme zavést děti zpátky do
roku dva tisíce dvacet čtyři.
-Pššt. -Dva tisíce dvacet čtyři?
Vy jste skutečně z budoucnosti?
Otázky tu klademe my.
Kdo jsi? Co tu chceš?
Jmenuju se…
Piero.
Jsem Childéricův soused.
Jsem umělec.
Vynálezce, un po.
Přišel jsem si jenom vyzvednout pár potřebných věcí…
Childéric poveríno É finito.
Asi skončí na špalku.
A proč ses tu schovával jako podvodník?
Lidi tu nemají rádi takové, jako jsem já.
Jsi vlkodlak, že jo?
No! Vlkodlak! Já nejsem vlkodlak.
Jérôme! Dělej. Použij schopnost.
Podívej se, na co myslí.
Co?
Stai buono, okej?
È tanto bello quando si concentra…
Rozumíte italsky?
Co znamená "È tanto bello quando si concentra"?
Moc mu to sluší, když se soustředí.
Aha, "takové, jako jste vy". Ne, ale ne, nám to nevadí!
Že ne?
A vy…
Máte štěstí.
Když to lidem v budoucnu vůbec nevadí. No?
Ale tady a teď…
Kdyby lidi věděli, že mám rád…
taky muže,
stáhli by mě z kůže.
Upálili by mě, rozčtvrtili.
Jo?
A, no jo…
Jsme ve středověku.
Rozvážem ho?
-Jo! -Pojďte.
Grazie. Jste moc hodná. Grazie. Mohl bych se něčeho napít?
Jo.
-"Po di víno". -Claro!
Přines pánovi vodu!
Jestli se chceme vrátit, musíme najít vlkodlaky.
Nemáte tušení, kdo by to mohl být?
Ne. Kdybych to věděl, rád bych pomohl.
Moje dcera je neviditelná.
Jo, já vím, není to moc praktické.
Ale tvojí dceři bych asi pomoct uměl.
Takže… Tohle…
Je to jako hlína, kterou objevitelé přivezli z Ameriky.
Slyšeli jste o Americe?
-No jo. -Jo.
A ještě jsem to vylepšil.
Takže podívejte. Je to…
vláčné.
Capito? Elastické, rezistentní.
Prostě kaučuk, no.
-Kaučuk? -Jo.
Co s tím chcete dělat?
Když se do toho tvoje dcera ponoří,
tohle…
Jak jsi to řekl? Kaučuk? Propůjčí jí novou druhou kůži,
capito? Až bude chtít, bude si jí moct sundat.
Stáhne si ji směrem vzhůru.
Funkční, co?
Jo, není to zlé… Až na to, že to není moje dcera,
to je jasné. Je to kaučuk. Co?
Non cè problema. Podrž mi to. Přidáme pigment.
Guarda qua.
-Attenzione. -Jo.
Ecco!
Ne, víc, víc, víc.
-Jo, víc. -Víc.
-Víc! -Jo, jo, jo. Dělej, dělej!
To je Clara. Moje dcera.
Tohle?
To je vaše dcera?
-Ne! -Ne!
-To je jeho dcera. -Moje dcera.
-Claru jsem měl s někým jiným. -Jo, jo.
-S jiným? -Ovšem Théo není můj syn.
Ne, Théo je syn mého prvního muže.
-Voilá. -Oliviera.
-Olivier. -Já… Ne, já jsem Jérôme.
Olivier je Mariin první manžel.
Jo.
Aspetta, Mariin muž?
-Ex manžel. A Clara je moje dcera. -A Clara… Voilá.
-A Louisa je naše společná dcera. -Přesně.
Aha! Finalmente!
Takže rodina… Budoucnost, svoboda, všichni se všemi…
Mám to zamíchat?
-Si, zamíchat. -Jo. Zamíchat.
Zamíchat. Zamíchat.
Už to skoro bude.
A je to.
Ne, ještě něco. Ještě chybí jedna tady. Tady.
Určitě?
-Jo. -Tady?
Jo.
Ecco.
-To je moje dcera. -Jo.
Ták!
A teď velmi důležitá věc, oči, lo zguardo, pohled.
Hop!
Zatřes hlavou, zatřes, zatřes, šup, šup, šup, šup.
-Ecco! -Tak je to o dost lepší!
Tak! A teď ještě přidám poslední detail.
Váu.
Rád se převlíkám.
-Jo, proč ne. -Super!
Tak jo…
Vyber si, které se ti líbí.
Tyhle… Jo, ty jsou moc pěkné. Takže…
Ecco!
Jo nebo ne?
Jo!
Si, si, si, no, aspetta!
Tohle je malý domácí vynález, je to dárek. Allora…
Aspetta, ecco, prova ancora!
-Úplně jste se zbláznili! -Tak!
-Jo! Úžasné! -Ano.
Jsi moc moc hezká, podívej.
Jo.
-Kaučuk! Jo. -Ne, ne, ne. Nemáte
trochu make-upu, prosím vás?
-Certo! Hned to bude… -Ne, ne, ne, to není třeba, moc ti to
bez líčení sluší. Díky, musíme už jít.
Díky, Piero!
Prego!
Díky, Piero!
Sí! Pěkný lov!
Proč je tak černá?
Co to s ní je? Nějaká mouřenínka?
Jestli si něco zkusej…
Tati…
Co je zač?
To je moje dcera.
Ubráním se sama.
Víš, odkud jsem?
Pocházím ze země…
spálené,
sužované větrem,
kamenité pláně
kolem jezer.
Pro smrtelníky…
je to peklo!
Connemara, je to pro vás snad problém?
Máš s tím problém?
Ne, ne, ne, ne. Bude tam pěkně. A navíc…
Hejtman chytil jednu z bestií! Bude poprava!
Lide Thiercelieux!
Poslední poprava byla vskutku nedorozumění.
Pastevec byl nevinný.
Ano, ale… nyní jsem si jist! Tato žena je zrůda!
Přísahám Bohu, to není pravda! Jsem nevinná!
To je lež! Všichni ví, žes divná. Stále jsi svobodná… V sedmnácti!
To jsou blázni!
Je to středověk. Jo.
Je podle vás onou z bestií?
Jaký trest zaslouží?
Kate… Konej.
To snad ne, nemůžou ji popravit. Musíme zasáhnout!
Jestli promluvíme, všechny nás zabijou.
Pokud by to byl vážně vlkodlak, pomohlo by nám to.
Ne, ne, ne, ne! Hejtmane, slunce zapadá!
Konej, honem! No tak!
Žertuješ snad?
Žertuju? Ty vtipálku…
Popravujeme denně, jednou se to muselo stát.
-Nemáš náhradní sekyru? -Máš náhradní meč?
Jistě!
Tím líp pro tebe.
Víš ty vůbec, jaký plat mám? A když už o tom mluvíme…
Někdy jindy! Musíme ji popravit.
Jo, a jak jako? Násadou?
Hejtmane! Slunce zapadlo!
Uhni!
Nechť je vykonáno!
Rychle pryč! Utíkej!
Tak honem!
Rychle pryč!
Mizíme.
Můj syn!
-Zachraňte mi syna! Prosím vás! -Postarám se o to.
Ne, ne, ne, tati!
Neboj se. Mám tuhý kořínek!
Zachraňte mého syna!
Prosím vás!
S dobrým náčiním to jde jedna radost.
VLKODLAK
-Mám její kartu! -Máš fakt sílu.
To jo.
Co se to děje?
-Ne, ne, ne! -Nesundávej to!
Musíme ji najít!
Rozdělíme se!
Loulou! Louiso!
Louiso!
-Louiso! -Louiso!
Běžte domů, pospěšte si!
Tam! Malá zrůda!
Zrůdička?
Ne zrůdička. Je to zrůda, jen maličká.
Támhle je! Za mnou!
Utíkej!
Louiso?
-Louiso? -Louiso?
Dobrý. Gilbert má Louisu.
A kde je Clara?
-Nevím. -Sakra.
Běžte domů, najdu ji.
Neumři mi.
Neboj.
Honem, honem.
Asi ho zabijou.
Claro?
-Zůstaň tu, odlákám je. -Ne. Ne, ne, ne, ne ne, ne!
Tati, důvěřuj mi.
No tak!
Být neviditelný neznamená být k ničemu.
Tak jo.
Dávej pozor.
Jednoho mám! Mám ho!
VLKODLAK
Tak. Už jen dva.
Doufejme.
Vím, jak je najdem!
Koukněte. Má svoje zuby.
A pořád má stejné vlasy a… a tváře. Je to přece stále Louisa.
S ostatními to bude stejně. Prohlédla jsem si je.
Zítra je najdeme mezi vesničany.
Zbavíme se jich a vezmeme karty.
Viděla jsem vůdce smečky, je to vlčice.
Měla bílé packy, bude stará.
Je tam i vlk.
Má pupek a napadá na nohu.
Podle toho je přece musíme poznat.
Tak co, loutnaři?
Dvoříš se stařenám?
Znáte ji?
Paní Warterovou?
Hrdá žena.
Prověřte ji. Třeba je jednou z těch zrůd.
Nemožné. Dnes ráno se vrátila z města.
Ukázalas mu bochánky?
Prosím?
Tyhle…
Aha, jo, jo… Ne, díky. Opatrnost.
Je prazvláštní, co?
Ano, ale to umělci bývají.
Vy jste místní?
To se přece ví. Jsem nejstarší z vesnice.
Je mi padesát dva!
No teda!
Hned odsud zmiz! Dělej, vypadni!
To je on, vlkodlak!
Řekni ostatním, že jsme ho našli. Postarám se o něj.
Ani hnout!
Varuju vás! Umím kouzlit! Takže ne abyste se mi tu proměnila!
Já a proměnila? Ale v co?
Ve vlkodlaka. Viděla jsem krev na vašich šatech! Jasný?
Aha! To nic není. To mě jen přetáhl můj muž.
Co?
Takže… Který to je?
Ten uprostřed?
Výborně.
Dobrý den. Pane Poulaine. Jsem advokátka vaší ženy.
Kdože?
Advokátka.
-Kdo to má být? -Já nevím, vůbec jí nerozumím.
Jo. Přiznáváte, že svoji ženu bijete?
To se ví! Je to má žena. Nebojte, nebiju ji bezdůvodně!
Jednou je polévka moc teplá, pak zas studená. Trvá jí věčnost,
když jde do lesa pro dříví. A někdy chce, abych se šel umýt!
Trochu to přeháním…
Myslím, že existují jiné způsoby, jak se ženou vést rozhovor,
není třeba ji bít.
Co?
-Zmrskat ji? -Ne.
-Topit ji? -Ne!
Opařit mě?
Ne!
Prostě komunikovat. Mluvit spolu. Rovná s rovným.
-Ale facku mi sem tam dát může, ne? -Jo!
Poslyšte… No, jak chcete. Já už bych byla třikrát rozvedená.
Pozór!
Co to tu povídáš, rozvést se?
Co?
Sňatek je nerozlučné spojení, komediantko. Vedeš tu kacířské řeči!
Ne, řekla jsem "rozvedená" jen tak. Prostě jen tak.
Hele, nechám vám tu raději svoje jméno, kdyby náhodou, ano? Půjčím si tohle.
Voilá.
Ty umíš psát?
Ne! Vůbec ne.
-Čarodějka! -Ne, ne, ne!
-Čarodějka! -Ne, klid. Abyste neměl burnout.
-Burnout? -To je anglicky.
-Sakra. Ne. To není anglicky! -Čarodějka! Slouží
-Angličanům! Chopte se jí! -Čarodějnice!
To né! Né. Nejsem čarodějka a nesloužím Angličanům!
Tak poslouchejte!
Tvůj muž tě miluje, zlobabo, přimluvil se za tebe.
Hranice nebude?
Neboj se, darebáku, bude.
Dávám vám pět minut.
Komediant!
-Pět minut. -Jo.
Ani jednu navíc.
-Jérôme! -No, no, no, no, no! Žádný kontakt!
No tak…
Mé potomstvo!
Je mi podobný!
Co?
I ty máš znamení?
Ne.
Jsi poloslepý?
Ne.
Jizvy na šourku?
Prosím?
Máš jizvy na šourku?
Ne. Ale…
Ocenil bych trochu soukromí.
Jistě…
Dobrý?
Co?
Co děti? Jak se mají?
Nechtějí, abys skončila na hranici.
Ale říká se, že člověk prý nic necítí.
Čtvrcení je horší.
-To vskutku! -Nebo naražení na kůl.
To mě neudivuje. Můj kamarád se loni nechal…
-Pánové! Nerušíme vás? -Pardon. Pardon.
Jérôme.
Tvoje hlava…
Poslouchej.
Musíš se svým otcem a dětmi utéct.
Bez tebe? To ne.
Přemýšlej, chybí nám ještě dvě karty
a Louisu nemůžeme zabít.
Tu hru nevyhrajeme. Ale vy se ještě můžete zachránit.
Takže musíte odjet. Daleko.
A tebe upálí? To ne!
Nemáme na výběr.
Bez tebe neodejdeme!
Neopustím tě.
Není zbytí.
Udělej to pro děti!
Dělej. Běž domů, komediante, stmívá se.
-Kvůli dětem! -Dělej!
Kvůli dětem!
Číslo dvě. Díky komu? Díky Gilbertovi.
VLKODLAK
To je radosti.
Uniklo mi něco?
Máma je v žaláři.
Zítra ji upálí.
Chce, abychom utekli a odešli bez ní.
Bez ní nejdeme.
Pomoz mi.
Certo, pojď.
Lide Thiercelieux! Jakmile obětujeme Bohu tyto čaroděje,
-Nejsem čaroděj. Nejsem čaroděj. -očistíme tím duši naší
vesnice. Ukončíme prokletí.
Čarodějko! Poslední přání?
Mé sestry!
Dnes vás mlátí, bijí vás, upalují.
Ale jednoho dne budete mužům rovny.
Budete mít právo nakládat se svým tělem, rozvést se, pracovat a volit!
Jo!
Dnes vám říkají čarodějky. Ale zítra z nás budou vědkyně,
vynálezkyně a průkopnice.
Nevěšte proto hlavu! Bojujte za svá práva!
Budoucnost patří vám!
Podívejte se na ty blby, ani nemají nic mezi nohama!
Ale no tak.
Je to jednoduché!
Nenechte se!
A ty? Co nám řekneš?
Jejda.
Asi to samé jako ona. Bravo. Počkejte, to, to je konopí? Protože jsem alergický.
Nafouknu se a nechytnu rychle.
Nespěchám.
Ale počkejte… Já nejsem čaroděj!
Upálit!
Zadržte!
Žádám o laskavost! Zazpívat své ženě poslední píseň.
Tak zpívej.
Přichází bouře.
Vrátíme se ke kořenům.
Vyvraťte dveře, závory,
vypusťte vlka z klece.
Slyšíte vítr, jak sílí?
V žilách nám vře krev.
Sílící zvuk kytar
Co to je "motor"?
Netuším.
Ne, ne!
Jen gesto!
Stačí jediná jiskra!
A jediné láskyplné slovo, aby zažehlo požár.
Aby zažehlo požár.
A roztančilo ďábly i bohy zároveň.
Zbaví nás vší naší bolesti.
Válečných sekyr, našich problémů.
Osvobodíme se ze řetězů.
Vypusťte lva do arény.
Chci hromy a blesky.
To jsem já, Théo!
Pospěšte si!
Chci slyšet řvoucí davy!
Stačí jediná jiskra!
Moc ne, ani dotyk není třeba.
Stačí jediná jiskra!
Se mnou, hejtmane!
Zažehlo požár!
A roztančilo ďábly i bohy zároveň!
Vaše písničky jsou příšerné.
Drž hubu!
Zažehlo požár!
Oni prchají!
Zastavte je!
Střílejte!
Znovu!
Chci je živé nebo mrtvé!
Jste v pořádku?
-Dobrý. -Jo.
Jakž takž.
Sakra! Hned jsem u vás.
Držte se!
Šíp tam musí zůstat!
Aha, dobře.
Čarodějka!
Víš, Jérôme, pokud by se Marie nevrátila, možná je to příležitost pro tebe začít od
-znova, nový život. Mohl bys… -Marie!
Škoda! Vrátila se!
Řekla jsem ti, abys utekl!
Budeš mi nadávat pak. Jedou sem vojáci. Všichni v pořádku?
Jo, dobrý.
Počkej.
Nesmí se vytahovat!
Nesahejte na mě! Nesahejte na mě!
Co budeme dělat?
Podle mě vás bude hejtman všude hledat. Musíte se jít všichni ukrýt do kostela.
Já jsem z něj vyvedl tajný tunel. Ale abyste se do něj dostali,
potřebujete trojmístný kód.
Tak jo.
Takže. První číslo je… Představuje počet hlav bájné
příšery Kerbera, který…
-Ale no tak. -Ten kód! Ten kód!
Tak jo, tři sta šestnáct.
Tak jo, jdeme!
Jo, a rozsvítíte si tak, že u vstupu zvednete páku!
Honem, honem!
Pomoz mi, Claro!
Páni!
Tak jo, Théo, postarej se o Louisu, zaveď ji dozadu.
A nasaď jí sluchátka.
Kam máme zadat ten kód?
Já nevím.
Hledejte.
Honem.
Tady.
Nemáš strach?
Tak jo.
Tady!
Kde?
Tady! Vstup do tajného tunelu!
Každý do rohu.
Jo!
V jakém pořadí to zadáme?
Nemám tušení. Řekl tři sta šestnáct. Claro, dej tam trojku,
ty dej jedničku a já šestku.
-Tři. -Jedna.
A šest.
No tak, děti. Běžte se schovat. Honem!
Vy se schovejte.
Do toho!
Jo.
Zabij ho!
Ne!
-Théo! -Pozor!
Střílej! Střílej!
Mrzí mě to. To je Amorova schopnost. Ona nezemře.
Viděla jsem vůdce smečky. Ta vlčice měla bílé packy.
Je to kdo s koho.
Mému synovi neublížíš.
Nesmíte na to už sahat!
Došla mi baterka!
Loulou! Nasaď si sluchátka!
-Loulou, tady máma. -Pomalu.
U nás doma hučí lesy.
A střechy se tyčí do nebe.
Voda v pramenech se valí.
A sníh na horách je věčný.
Vlci vyjí za dveřmi.
A všechny děti jim rozumí.
Je slyšet hluk New Yorku a lodí na Seině.
Půjdu s tebou, kam chceš.
Budeš mi domovem.
Půjdu s tebou, kam chceš.
Kamkoliv řekneš.
Kamkoliv mi řekneš.
Co to tam dělají?
No tak, Loulou!
Do toho!
Dělej, Louiso, do toho!
-Honem! -Do toho!
Ano!
Ne!
Louiso!
VLKODLAK
Čarodějka!
To jsem já.
Je ti něco?
Dobrý?
Holčičko.
AMOR
Asi jsme vyhráli.
Takže jsem měla schopnost. Přišla ve správnou chvíli.
Příště se zastavte v červnu, slavíme Svatého Jana. Tančíme, pijeme,
upalujeme zrzky a albíny, je to takové rodinné.
Super.
Děti by to měly vidět!
No…
-Šťastnou cestu. -Díky.
-Jo, na viděnou! -Jérôme! Jérôme!
Na shledanou!
Grázie, Jérôme.
To nic.
Opravdu, opravdu jsi mě… inspiroval.
Ale to…
Takže se teď vrátím do Florencie a možná znovu začnu malovat.
Grazie a te.
A začnu užívat své skutečné jméno.
Nejsi Piero?
Ale ne… jsem Leonardo Piero.
Da Vinci.
Je to tak.
Kup všechno, co kdy namaloval.
Žertuješ? Jen čmárá.
Kup to všechno. Všechno.
Ciao.
Šťastnou cestu!
Mám krásnou rodinu.
Krásnou. Hlavně Jérômea.
LOVEC
-Marie? -Co?
Co je?
Sakra!
Nefungovalo to.
Co je zas?
Ha… Haló? Už jdu, nemusíš se vztekat!
Ne!
Taky hrajete na těch slavnostech?
Protože s těma kostýmama se moc nepředvedli. Je to slabý.
Dobrý?
Dobrý. Dobrý, pane, díky.
Dobrý, tati?
No… Vlastně nevím, já…
Pamatuju si na rytíře. Vlkodlaky.
Přicházím o rozum.
Ne, tati, to nic, neboj se.
Pojďte. Půjdeme. Půjdeme domů.
Jérôme… Moc rád jsem s tebou strávil uplynulé dny.
Ale oba dobře víme, že to dlouho nepotrvá.
Budu zase zapomínat… Jméno, souvislosti… A pak jednoho dne už si nevzpomenu na nic.
Tak jsem využil toho, že mi paměť chvíli sloužila,
a něco ti napsal. Vše, nač jsem si vzpomněl. Vše důležité.
Doufám, že mi to budeš vyprávět. Mám tě moc rád. Táta.
DAR OD RODINY VASSIEROVÝCH
Nepůjdeme? Už tu jsme hodinu.
Ještě dvě minuty.
Popsala jsem dědovi už všechny obrazy.
Fajn.
Ale víc se mi líbila ta předtím.
Jen žárlíš.