Downloaded from YTS.MX
De bästa historierna bygger på verkliga händelser.
KALIFORNIEN
Jag lärde mig att spela fiol.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jag var usel, men det finns ett ögonblick när man hittar C och fiolen låter bra.
REGISSÖR, ELEMENTÄRT
För man har träffat rätt.
Det kan hända med historier också.
Vissa historier träffar C:et så bra att det kan vibrera genom alla.
Som det universella ackordet.
Därför hämtar historieberättare ur verkligheten.
Hej. Kan jag få en varmkorv, tack?
Jag växte upp i New York. Jag är född i Bronx.
Pappa hade två mataffärer.
I skolan, när jag lärde mig det periodiska systemet för elementen
så tyckte jag att det såg ut som ett bostadshus.
Folk som bor ovanpå varandra, som i New York.
Alla blocken var olika kulturer.
Koppar bor granne med zink, men sitt inte bredvid helium för de har gaser.
Att ge varje element en personlighet var kul,
och det blev början till Elementärt.
Håll in grenar och kvistar.
GOD KEMI
HISTORIEN BAKOM ELEMENTÄRT
Elementärt är en film där jord, luft, vatten och eld
är figurerna i vårt samhälle.
Och i denna värld av grundämnen
finns en eldfamilj som emigrerade från Eldrike,
och de försöker finna sig till rätta i en folkrik stad som inte gillar eld.
Torra löv.
Brännart är en butiksägare som min far,
och han har tagit med sig sitt hemland och vill införliva det i staden.
Pyra, hans fru, är väldigt traditionell
och anser att eldfolk ska bete sig på ett visst sätt.
Det är äkta kärlek.
-Så har hon aldrig doftat. -Jaha, nu börjas det igen.
I familjen finns en ung eldflicka
som blir kär i någon utanför sin grupp.
Men vatten och eld passar inte ihop. De kan släcka eller koka bort varandra.
Här på Pixar tar man alltid med sig sitt liv till det man gör.
I Elementärt använde jag mig av två sidor:
Min relation med mina föräldrar och deras affär,
och min relation med min fru som inte var koreansk,
och den krock som det skapade inom min familj.
-Jag heter Vadar. -Jag heter Brinnie.
New York måste vara en av de städer med störst mångfald i världen.
Om man åker genom de fem stadsdelarna
kan man bokstavligen uppleva alla kulturer i världen.
F.D. CHEFSDEMOGRAF
Fler språk talas nog i New York än i någon annan stad i landet.
De flesta invandrare...
VD
...kommer hit för att arbeta.
De har resurser i form av motivationen att lyckas,
framför allt för sina barn.
ELDSTADEN
Min bror och jag växte upp i våra föräldrars mataffärer.
När vi tjänade pengar i affären tog mamma med oss på bio i Bronx.
De flesta filmerna var amerikanska filmer på engelska.
Min mamma älskade Kevin Costner.
Det var något med håret.
Hon kunde inte få nog av mr Costner.
Man satt bredvid henne och hon viskade…
"Vad sa de?" Och jag sa…
Han är kär i den där tjejen.
Men så minns jag att mamma tog med mig till biblioteket
för att se Dumbo för första gången.
Och jag behövde inte översätta någonting åt henne.
Hon kände att hon förstod de här djuren.
Hon blev väldigt ledsen när elefantmamman fängslades.
FARA ILSKEN ELEFANT
Jag gillade att animation kunde vara så universell.
Jag minns den där känslan av att sätta in sig i något så där,
att det kunde vara ens historia.
Vi är i White Plains och ska precis åka till min mammas hus.
I mina föräldrars bil som vi inte vet vad vi ska göra med nu när de är döda.
Mina föräldrar var från Korea.
De kom till USA i slutet av 60-talet, början på 70-talet.
Min far beslöt att pröva lyckan som företagare i New York.
AVGÅNG
Mamma kom dit som sjuksköterska.
Mina föräldrar uppmuntrade inte min kärlek till konst när jag var liten.
Det är en kliché bland asiat-amerikaner av en viss generation
att våra föräldrar aldrig såg ett jobb inom konst som en praktisk karriär.
Man ska bli läkare eller advokat,
men inte konstnär, för man kan inte leva på det.
Elementärt är ingen självbiografi på något sätt,
men den var absolut inspirerad av mina livserfarenheter i New York
och mina föräldrars butiker.
Jag ville bara bli animatör.
Det var drömmen.
Den första gnistan, det som startade allt,
jag såg en blädderfilm när jag var liten.
Jag bläddrade om och om igen.
Det var så magiskt, det här att rörelserna bestod av stillbilder.
Jag blev så imponerad.
Det här är böckerna som jag ritade i när jag var sju, åtta år.
Jag fattar inte att min bror hittade dem.
Det gjorde jag i hörnet på mina skolböcker.
I alla böcker jag någonsin läste var det en blädderfilm.
Det här hörnet är så smutsigt av allt bläddrande.
Han kunde ha animerat slaget bättre.
Herregud, de luktar barndom.
Till slut övertalade jag mina föräldrar att få gå på konstskola.
peter sohns studentfilm
Jag gick på high school i New York och sedan CalArts i södra Kalifornien.
Efter utbildningen fick jag ett jobb i LA som ledde fram till Pixar år 2000.
KALIFORNIEN
Mitt första jobb var på Hitta Nemo.
Antingen var jag på konstavdelningen...
Pricken ramlar ut, Arlo fångar honom.
…eller story. Ibland animering.
-Men kyssen? -Ja, den är bra.
Och ibland gjorde jag röster.
Hör du, tjejen...
Det första var...
Hör du.
…som rånare i Superhjältarna, som Helen Parr slår ner.
Hör du...
Emile var nästa i Råttatouille.
Jag är hungrig. Och jag behöver inte den inomhusmaten för att vara lycklig.
Okej, okej.
Jag tror att jag känner något där. Det kan vara nötigheten. Kan vara syran.
Försvarar du Osar Kappa?
Och Scott Scribbles i Monsters University.
Jag heter Scott Scribbles. Mina vänner kallar mig Kladdis.
Jag är obestämd, obunden och ovälkommen i stort sett överallt utom här.
Sedan ska jag meditera om det här.
Jag gjorde även rösten till Skoge Lövgren i Den gode dinosaurien.
Jag döper dem, jag behåller dem.
Därifrån, Sox i Lightyear.
Jag kan göra sömnljud om du vill. Jag har flera alternativ.
Havsparadis, Lower East Side... Åh, väntrum hos tandläkaren.
God natt, Buzz.
I filmen Upp jobbade jag med karaktärsutveckling.
Jag ritade flera versioner av Oskar.
En av dem var som en knubbig version av mig själv.
En knubbigare version, för att vara snäll.
Oskar är inte exakt jag, men lite av mig kom in där.
Kepsen, till exempel.
Det var något jag är väldigt stolt över, som asiat-amerikan,
att han är en asiatisk kille utan accent.
Det finns inga stereotyper om vad det innebär att vara asiat.
Han var bara en asiat-amerikan, och jag gillar att vara en del av det.
Jag hade tur.
Jag ville bara bli animatör. Bara det. I hela mitt liv.
Men jag gillar att berätta historier.
Som en molnpuff som stiger upp.
Jag pitchade en idé till en kortfilm, de gav mig en chans.
DELVIS MOLNIGT
Det var mitt första regissörsjobb.
Efter det fick jag regissera Den gode dinosaurien.
Och nu Elementärt.
ELEMENTÄRT
Allt kom av att jag älskade jobbet
och hade tur med möjligheterna.
Något som inspirerade mig att göra den här filmen var ett pris
som jag fick i Bronx strax efter Den gode dinosaurien.
Vår familj hade aldrig varit på något sådant. Alla var finklädda.
Pappa hade sin finaste tupé.
När det var min tur att gå upp på scenen, såg jag ut över publiken,
och längst fram var mina föräldrar, min bror och hans fru.
Min pappa var stoisk, andades tungt för att inte gråta.
Mamma hade maskara över hela ansiktet av all gråten,
och då slog det mig verkligen:
Så mycket de hade uppoffrat och titta på dem nu.
Jag lade undan talet, rev sönder det och bara tackade dem.
Jag kom tillbaka från New York och beskrev ceremonin för folk här
och förhållandet med föräldrarna
och några av kulturkrockarna man har mellan första och andra generationen.
Nästan alla sa: "Det är kärnan i filmen. Det är kärnan i nästa grej du gör."
GLÖDERMALM
Nästa stopp: Elementstaden.
Elementstaden var baserad på många städer
från San Francisco till Amsterdam till Venedig.
Men då jag växte upp i New York,
var det många platser som inspirerade till ögonblick i filmen.
Ellis Island och Frihetsstatyn var stora inspirationer till vår film.
Tanken om en hoppets stad där alla var välkomna, var en stor del.
Många amerikaner i dag spårar sina rötter till Ellis Island.
Det var en stor hyllning till vad det här landet betyder,
och det har en speciell plats i historien för så många grupper.
FÖRSTA VÅGEN AV ELEMENT ANDRA VÅGEN AV ELEMENT
Så många amerikaner är antingen invandrare själva nu,
eller så är de barn eller avkomlingar till invandrare,
vare sig det var människor som kom hit frivilligt eller inte.
Invandrare ger alltid nytt blod till en kultur.
De skakar om saker på ett bra sätt.
De för med sig något spännande. De för med sig ambitioner.
Och kreativitet.
NYGRILLADE PLANKOR
De för med sig nya idéer.
TÄNDVÄTSKA
Det här landet har alltid bestått av människor
som har kommit från många olika ställen.
Min släkt är från södra Italien.
Jag är född i Moskva.
Mammas sida är från Finland.
-Från Korea. -Kina.
Från Harlem.
Hennes mamma är från Puerto Rico. Pappan är från Dominikanska republiken.
Europeisk blandras. Sjätte generationens något, något, något.
Det är det som gör New York så speciellt.
Välkommen till Elementstaden. Se till att ha era dokument redo.
ELEMENTSTADEN
Hur var namnet?
Bra. Och hur stavas det?
Vad sägs om... Brännart och Pyra?
GODKÄND
Välkomna till Elementstaden.
ELEMENTSTADEN
Mina föräldrar kom till USA separat.
De träffades i Bronx där, i en kyrka.
Min mamma var väldigt lång, pappa var väldigt kort.
Men han lyckades bli lika lång som mamma på varje foto.
Mamma ville inte veta av honom i början,
men min fars rykte fick henne att ändra sig.
En präst sa: "Han jobbar hårt. Han kommer att ge dig ett bra liv."
Fem veckor efter deras första möte, gifte de sig.
Jag är en smekmånadsbaby, så nio månader senare föddes jag.
När jag var liten förstod jag inte känslomässigt vad det krävdes av dem
för att komma hit utan någonting och sedan skapa ett liv i New York,
särskilt på den tiden.
New Yorks värld på 1970-talet var väldigt svår.
Befolkningsmängden minskade.
Folk flyttade till förorter eller lämnade stan.
Många som stannade kvar hade svårt att försörja sig.
Min far kom till New York med 150 dollar.
Han hade ingenting.
På 70-talet i New York
räckte 75 dollar till tre månaders hyra för en lägenhet i Harlem.
För de andra 75 dollarna hyrde han en varmkorvsvagn.
Han sparade ihop till en livsmedelsaffär i norra Bronx.
Att öppna en livsmedelsaffär i Bronx
på 1970-talet var ett mycket hårt jobb.
MATVAROR
Det var stora ras- och etniska förändringar, och stor fientlighet.
Stenar kastas på en.
Man blir rånad under pistolhot.
MATVAROR
Men invandrare kom ändå hit,
för det var ändå bättre här än i de länder som de kom ifrån.
Och de såg möjligheter, även i mitten av en finanskris
vars like vi inte hade sett på länge.
-Joseph? -Yousef.
Yousef? Trevligt att träffas. Min pappa har ägt det här affären.
Och... Ja, det var länge... Förlåt.
Det här var pappas första mataffär som han byggde upp från grunden.
Det här är helt fantastiskt.
Min pappa byggde allt det här själv.
Det har inte förändrats mycket. Den har fått ett fint, nytt liv här.
Min far hade en otrolig arbetsmoral, som många invandrare har.
Han fick gå upp på morgonen, åka till Hunts Point Market och hämta varorna.
Det var långa dagar, från 04.00, 05.00, till 23.00, sju dagar i veckan.
Mamma stod i kassan här.
De hade byggt en stor trälåda, affärens kärna.
Den försökte vi återskapa i filmen.
Välkommen.
Det skulle vara där som huvudfigurerna lever.
-Kolbollar. Det ska bli! -Kolbollar. Det ska bli!
Den butiken är inte enbart där Brinnie växte upp,
inte enbart en plats för samhället, utan pappas dröm
om att ge Brinnie, som min far gav till min bror och mig, ett nytt liv.
ELDSTADEN
Den här affären är vår familjedröm.
En dag blir allt det här ditt.
Min pappa byggde upp det här åt min bror och mig,
och när jag kom upp i mellanstadiet, högstadiet,
så blev det verklighet när han pratade om att lära sig jobbet.
Jag är så stolt över att du ska ta över mitt livsverk.
"Det här kan bli en framtid för dig."
Där de jobbade,
de förstod inte hur någon kunde försörja sig på konst.
För att skydda mig, sa de alltid nej.
Brinnie är vår huvudperson.
Bäst i test, grillkolsfest...
Hon är mellan 20 och 30 år, eldkvinna.
Hon är en mycket plikttrogen dotter.
Hon älskar sina föräldrar och hon är tacksam för deras uppoffringar.
-Mår du bra? -Jag är bara lite trött.
Hon har problem med humöret.
Nej. Nej. Nej.
-Ge mig ett gratis! -Det funkar inte så!
Det är ett hinder för henne.
Men hon har en talang som blir mer av hennes identitet.
Så där.
Den väcks av någon hon träffar.
Eld! Eld!
-Eld! -Ta det lugnt!
Förlåt. Du är så het.
Ursäkta?
Du är superhet.
-Nej, inte på det viset. -Färdig?
Ja.
Vadar Dropping kommer från en privilegierad bakgrund.
Vatten täcker det mesta av jorden, så staden ska ha mest vatten.
Vatten kom först, sedan jorden, luften fanns där, och elden kom sist.
Så han var rik och hade aldrig upplevt att världen inte är byggd för en.
Jag var född här och levde i en väldigt koreansk kultur hemma.
Men i skolan var det amerikanskt.
Det här är pappas andra livsmedelsaffär.
Jag har inte varit här på över 20 år.
Det har förändrats, men ändå inte.
När jag växte upp ville jag bara vara amerikansk.
På den tiden skämdes jag över min bakgrund
för de gjorde narr av den hela tiden.
Det tog lång tid att förstå dessa två delarna av mig själv.
Att vara korean och amerikan.
Det var så viktigt för mig att passa in.
Men det är en del av milstolparna i utvecklingen, när man assimileras,
fasen då man skäms över sin kultur
och när det sedan övergår i stolthet.
GRÄNSKONTROLL
Assimilering associeras med tanken om en smältdegel,
att invandrare blir amerikaner.
Det betyder ofta en form av kulturell vittvätt.
Bokstavligen vittvättad.
Det kräver att det finns något statiskt amerikanskt att assimileras in i.
Och det förutsätter att det förblir konstant.
Det jag älskar med New York är att alla behåller sin kultur.
Välkomna till Little Italy
De behåller det de tar med sig från sina respektive länder.
Det är mer som en sallad där olika grönsaker lever tillsammans,
än en smältdegel där man plockar bort saker
och blir mer homogeniserad.
Min pappa började som korvgubbe.
Sparade ihop till en byggnad.
Sparade ihop till en till, tills han köpte halva kvarteret.
Det är ju den amerikanska drömmen, men jag minns att jag följde med honom
för att kolla in varje butik,
och folk kastade sten på oss,
och ropade: "Åk hem till Kina!" Vi sa: "Vi är inte kineser!"
Tystnad!
Ja. Bra.
Vi pratade om 102A och 104E när de hamnar längst bak i kön.
SE VIVISTERIAN BLOMMA
God morgon. Var ser jag dig?
Yo, Carolyn. Tack för att du gör det här.
Det här ligger nära mitt hjärta.
ANIMATÖR
Främlingshatet som Brinnie och hennes far upplever.
Det har tagit många former i filmen, det drabbade mig som växte upp i New York
och upplevde sådant här.
Folk kastade tuggummi i håret. Jag visste det inte då,
men pappa blev jättearg på folk som skrek åt oss.
Det är alltid chockerande när främlingshat dyker upp.
I den här filmen, att eld och vatten inte kan vara tillsammans...
Det här är en scen där världen säger att det inte är möjligt.
ELDFÖRBUD
Vakten gör inte bara sitt jobb,
han tror inte bara på byråkratin vid den tiden i staden, han säger...
Åk hem till Eldlandet!
Hon är så ung, så hon förstår inte.
-Stick och brinn! -Försvinn!
Innan hon känner skam...
...så börjar det gå upp för henne:
"Vi är inte välkomna här."
Ett barn förstår inte vad det är.
Man vet inte att det är hat och okunskap. Man tror bara att det är så.
-Jag vet hur det känns. -Jag uppskattar att du gör det här.
-Tack så mycket. -Tack för förtroendet.
Tack själv.
Främlingshatet och rasismen, det var inget koncept som...
"Det är ett budskap jag måste prata om." Det är bara upplevelser.
Men det här var en kärlekshistoria redan från början. Det var kärnan.
Nej, vi kan inte röra vid varann.
Och de mörkare upplevelserna, i rätt mängd,
kunde hjälpa oss att förstå vilka karaktärerna var
och de tomrum de hade i sina liv.
Jag är misslyckad.
Och hur kärleken börjar fylla tomrummen hos varje karaktär.
När jag gick i high school…
...hittade min far en konstnärshandel som han tog över.
Han ville inte jobba 06.00-23.00 längre.
Nu driver min bror butiken.
ÄGARE
Eftersom jag var hans storebror var det mitt jobb att ge honom stryk
och plåga honom. Var vi än var så tryckte jag ner honom i en låda.
-Stämmer det? -Du var jätteduktig.
Eftersom våra föräldrar sa nej till konstyrket
så skulle den här butiken bli min.
Inom koreansk kultur är det ett ansvar som åläggs det äldre syskonet.
-Det är sant. -Och...
Jag flyttade till Kalifornien och det är jag så tacksam för.
Jag har fortfarande skuldkänslor.
På grund av konstnärshandeln så fick vår far träffa konstnärer
som faktiskt kunde leva på det,
och det här att... "Är du konstnär? Och du tjänar pengar? Går det verkligen?"
Jag tror att det var då som vår far accepterade det,
och började pusha dig.
"Om du ska göra det här, måste du satsa helt."
Eftersom mina föräldrar inte talade engelska så bra,
så blev min bror och jag ungefär som kulturella mäklare.
De flesta invandrarbarnen föds här.
De lär sig språket väldigt snabbt och fungerar som tolkar åt sina föräldrar.
Och som en övergång in i den större kulturen.
När vi gick och handlade eller när vi var på bio
så fick vi alltid översätta.
Jag vet inte hur de köpte hus eller skrev på kontrakt.
Det är otroligt att de lyckades med det.
Min koreanska är inte bra så jag översätter på låg nivå.
Det blir alltid lite fel.
Man översätter jämt. Inte bara språket, utan:
"Nej, det där var sarkastiskt, mamma."
Det ledde till många gräl,
när jag var liten och sa åt min mamma vad man inte kan göra i den här kulturen.
Utan att tala språket
hade min far en charm som gjorde att han skapade kontakter.
Grattis på födelsedagen!
Han sa att han lärde sig engelska av Star Trek och Bonanza.
Han var väldigt social.
Han kunde inte uttala ord, men han sa dem som om de skulle uttalas så.
Han uttalade ordet "nuclear" för kärnkraft som "Nicaragua".
Han sa: "Det är en Nicaragua-reaktor."
"Pappa, det är en kärnreaktor." "Äsch. Sak samma."
Jag kom hem en gång och han tittade på den spanska kanalen.
Jag sa: "Du tittar på spanska kanalen." Och han sa: "Är det?"
Han ljuger som en häst snavar.
-Travar. -Ja, ja.
Han struntade i detaljerna.
De detaljerna var inte viktiga när världen var så förändrad för dem.
Min fru är från Korea.
Första gången hon träffade mina föräldrar så konverserade de så ledigt.
Att se Heather prata med mina föräldrar och få dem att skratta.
Mina föräldrar skrattade aldrig. Jag tänkte: "Det här är så bisarrt."
Jag sa: "Peter, du måste se det här."
Hur stor vår språkbarriär var
märktes inte förrän man ser hur det ser ut utan den.
Det där var kontoret där min bror och jag var efter skolan.
De hade en liten tv där uppe med en trasig högtalare,
så vi såg tecknad film utan ljud.
Det var nog där som min bror lärde sig att teckna.
Vi fick stora ritblock och ritade på båda ändar av det.
Det var en dag när vi ritade vanliga streckgubbar,
och mina streckgubbar var bara vanliga streckgubbar
-med raka linjer, och hans... -De var jättebra.
Nej. Hans hade karaktär, de dansade på pappret,
och man kände känslor och uttryck från en liten streckgubbe.
Och man tänker: "Oj, det där är skillnad.
Det är vad man kallar talang."
Min barndom bestod av att försöka hjälpa min far med alla dessa ställen.
-Vatten. Håll ett öga på dem. -Hoppsan.
Hoppsan.
Mitt första jobb var som vakt.
Det ni skvätter ner måste ni köpa.
Mitt jobb var: "Jag tror att han snodde nåt!"
Det fanns inga kameror, så man stod bara i en gång.
Det fanns speglar som man kollade.
Jag hjälpte inte till. Jag var värdelös. Jag bara lekte i gångarna.
När min bror höll på med konst så var han uppe sent och ritade,
men när han skulle jobba i affären så lade han sig och sov.
I utrymmen på 60 cm och klämde in mig ovanpå passepartouterna.
Gömställen där mamma sa: "Vad gör du här? Är det här du är? Du jobbar inte."
Det här är precis som förr.
Vi brukade gömma oss i kylen
och skrämma livet ur folk. Om någon skulle ta mjölk,
sköt man ut mjölkkartongerna till kanten så att det inte gick, och vi fnissade.
Ett bekymmerslöst liv.
Vi bodde i varje del av affären. Vi gjorde läxor.
Vi åt lunch i olika gångar eller så tog vi mat.
En del av skräpmaten från 80-talet sitter kvar, någonstans här.
Det här är Sara Lee. Det här är Hostess.
Det min pappa var mest stolt över var:
"Mina två söner är långa. Titta."
Vi är inte så långa, men han var ju kort,
så det var alltid: "Ät, väx."
Jag antar att han lät oss äta så mycket
för att vi skulle bli stora. Så, grattis pappa, du lyckades.
Jag vet inte om det var den tidsperioden eller hur överbeskyddande folk är i dag,
men ingen vaktade oss direkt.
-Vi cyklade överallt, mycket trafik. -"Vilken är nästa gata vi kan komma till?"
Och om man kom till ett nytt område
så skrek ungarna: "Ni får inte vara här! Stick härifrån!"
Vi sa: "Det här är vårt land också."
Ja. Vi cyklade tillsammans, på en cykel.
Det fanns inga föräldrar.
Som storstadens Flugornas herre, men i stället för Nasse med glasögonen
så var det Ramón med banansadel-cykeln.
Nu när jag är förälder och har barn, så har jag blivit väldigt nostalgisk.
När jag går runt i min pappas affärer så triggas de gamla minnena.
Mamma hade träpallar som hon lade kartongbitar på,
och vi satt där och spelade kort.
Pappa stod i kassan.
Han kom in när det inte var några kunder och åt med oss jättefort.
Enkel mat med mamma och pappa.
Ja.
Ja, väcker känslor.
KALIFORNIEN
Jag har Phillip att tacka för mycket. Jag blev kär i någon som inte var korean.
Vi träffades på CalArts. Hon var en duktig konstnär.
Det var mitt andra år och det var ditt första år.
Första gången jag hörde henne skratta, så smälte mitt hjärta.
Jag blev kär i henne.
Jag tänker på den tiden som den bästa tiden.
-Det var en bra tid. -Ja.
Vår farmors sista ord: "Gift er med koreaner."
Och sedan dog hon.
-Och... -Frihet!
Lova mig en sak.
Gift dig med Eld.
Ingen som inte var korean, var god nog.
Vilken press.
Vad fint.
Hur länge var vi tillsammans innan vi förlovade oss?
Var det sju år?
Jag tror det.
Jag hade hållit dig hemlig.
Pappa var välkomnande, men mamma var osäker.
Vem är det här?
Det var kärleken som höll oss samman.
-Inte? För smörigt. Förlåt. -Väldigt smörigt.
Visst blev hon mer välkomnande?
Hon sa att jag var bra för dig.
"Anna har bra hand om pengar. Det har inte du."
Det tog tid innan hon öppnade sig.
Din pappa var väldigt snäll.
Han gjorde en speciell jättestor sallad, bara till mig.
För vi äter inte sallad.
-Det var väldigt snällt av honom. -Ja, jag saknar det med honom.
Får jag ta kort på dig här?
Mamma och pappa sa aldrig: "Jag älskar dig."
De sa aldrig de orden.
Först senare i livet förstod jag att de inte behövde det.
I Korea är det underförstått, kulturellt,
att om man tar hand om varandra så betyder det "Jag älskar dig".
Din mamma gillade att köpa jackor åt mig.
Jag vet. Det var hennes sätt att visa hur mycket hon älskade dig.
Jag har aldrig gjort något så här personligt.
Den här filmen handlar om att visa kärlek.
STÄNGT
Det fanns ett ögonblick i Brinnies förflutna av främlingshat,
där hon inte fick gå in på stationen för att titta på en vacker blomma.
Vadar hjälper Brinnie att få se den.
Det är Vadars sätt att visa sin kärlek för Brinnie.
Elementärt är inte bara en kärlekshistoria mellan pojke och flicka, eld och vatten,
utan om förälder och barn också.
Mina föräldrar visade oss ständigt kärlek.
Att ta hand om varandra betydde "Jag älskar dig".
Du är en god dotter.
Mina föräldrar dog medan jag gjorde filmen...
...så den blev ett sätt att hedra dem. Den blev min gest.
Det var det bästa sättet att säga: "Jag älskar er."
Vi skulle vilja ha två varmkorvar, tack.
Tack.
Skål.
Jag behöver två tuggor.
Twinkie-pappren har fastnat här.
ELEMENTÄRT
Finns nu på DISNEY+
Slut