Downloaded from YTS.MX
Cele mai frumoase povești sunt inspirate din realitate.
Am învățat să cânt la vioară.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nu mă pricepeam, dar la un moment dat îți iese și vioara vibrează în mâna ta,
fiindcă ai nimerit nota corectă.
La fel e și cu poveștile.
Unele sunt atât de reușite, încât impresionează pe toată lumea.
Ating o coardă universală.
Ca să reușească asta, autorul se inspiră din realitate.
Bună! Ce faci? Un hotdog, te rog.
M-am născut în Bronx și am crescut la New York.
Tata avea două magazine.
APROZARUL LUI SOHN
BĂCĂNIA 777
Când învățam la școală tabelul lui Mendeleev,
mi se părea că seamănă cu un bloc de locuințe.
Lumea stă în pătrățele suprapuse, ca la New York.
Fiecare pătrățel are o altă cultură.
Cuprul stă lângă zinc, dar evită heliul, fiindcă își dă prea multe aere.
Fiecare element avea particularități care mă amuzau.
Așa s-a născut Elementar.
Vă rugăm să țineți toate membrele și ramurile înăuntru.
CHIMIE BUNĂ
ÎN CULISELE FILMULUI ELEMENTAL
În Elementar, pământul, aerul, apa și focul sunt membri ai comunității.
În această lume a elementelor,
o familie de Foc a imigrat din Ținutul Focului
și încearcă să se acomodeze într-un oraș aglomerat,
unde lumea evită focul.
Frunze uscate.
Scrumi are un magazin, cum avea tata.
Și-a adus cu el tradițiile de-acasă și vrea să le împărtășească tuturor.
Scânteie, soția lui, ține la cutume.
Crede că oamenii de Foc trebuie să aibă o anume purtare.
E dragoste adevărată.
Ceea ce e mai mult decât am mirosit la asta.
Bine, am mai auzit-o.
Fata din familia de Foc se îndrăgostește de cineva din afara comunității.
Dar apa nu face casă bună cu focul,
pentru că se pot stinge sau se pot fierbe reciproc.
Aici, la Pixar, viața ne influențează creațiile.
În cazul filmului Elementar, m-au influențat
pe de-o parte părinții mei și magazinul lor…
și pe de altă parte soția mea, care nu e coreeană.
Asta a iscat un conflict în sânul familiei mele.
- Eu sunt Șuvoi. - Eu sunt Flamă.
New Yorkul e unul dintre cele mai eterogene locuri din lume.
Când străbați cele cinci districte ale sale,
treci prin toate culturile lumii.
La New York se vorbesc mai multe limbi decât în oricare alt oraș american.
În general, lumea emigrează în SUA ca să muncească.
Au ceea ce le trebuie, și anume imboldul de a reuși
și de a le clădi un viitor copiilor lor.
PRĂVĂLIA DE FOC
Eu și fratele meu am crescut în magazinele părinților mei.
Când câștigam niște bani la magazin, mama ne ducea la film în Bronx.
Majoritatea filmelor erau americane, în engleză.
Mama îl adora pe Kevin Costner.
Era îndrăgostită de freza lui.
Nu se mai sătura să-l vadă.
Stăteam lângă ea și mă întreba ce-au zis, iar eu îi explicam.
Tipul ăla e îndrăgostit de fata aia.
Mama m-a dus o dată la bibliotecă și am văzut Dumbo.
Mi-amintesc că n-a fost nevoie să-i traduc nimic.
Le-a înțeles perfect pe acele animale.
A fost foarte înduioșată de încarcerarea mamei elefant.
ELEFANT PERICULOS
Mi-a plăcut mereu că animația are un limbaj universal.
Reușește să te atragă complet în acțiune,
să trăiești fiecare clipă.
Sunt la White Plains și plec acum spre casa maică-mii.
Asta-i mașina alor mei.
Nu știu ce-o să fac cu ea acum, că ei au murit.
Ai mei s-au născut în Coreea.
Au venit în SUA la sfârșitul anilor '60.
Tata a decis să-și încerce norocul în afaceri la New York.
PLECĂRI
Mama era asistentă medicală.
Ai mei nu mi-au încurajat deloc în copilărie pasiunea pentru desen.
E tipic la americanii de origine asiatică de o anumită vârstă
ca părinții lor să nu considere practică o carieră în domeniul artelor.
Te faci medic sau avocat,
dar nu te faci artist, nu poți trăi din asta.
Elementar nu e autobiografia mea sub nicio formă,
dar a fost inspirat de viața mea la New York și în magazinele alor mei.
Mi-am dorit să fac animație.
A fost visul meu.
Pasiunea mea s-a născut de la un folioscop pe care l-am văzut în copilărie.
Mi-amintesc că l-am frunzărit iar și iar.
Mi se părea fascinantă mișcarea redată printr-o succesiune de imagini.
M-a impresionat enorm.
Astea sunt niște cărți pe care am desenat când aveam șapte sau opt ani.
Nu pot să cred că le-a găsit frate-meu.
Pe colțul manualelor, al tuturor cărților pe care le-am citit
am desenat un folioscop.
Colțul cărții e murdar pentru că l-am răsfoit de multe ori.
Putea să-mi iasă o bâtă mai frumoasă.
Doamne! Au mirosul copilăriei mele.
Am reușit să-i conving pe ai mei să studiez artele.
film din studenție
Am făcut liceul la New York și facultatea la CalArts, în California.
Apoi m-am angajat la Los Angeles și așa am ajuns la Pixar în 2000.
Am început cu scenografia filmului În căutarea lui Nemo.
Am lucrat fie la scenografie…
Țâr cade și Arlo îl prinde.
…fie la scenariu, uneori la animație.
- Cu un sărut? - Da, merge.
Am mai făcut și actorie vocală.
Uite ce e…
Primul rol a fost…
Uite ce e…
…de pungaș în Incredibilii.
Helen Parr îl lasă lat.
Uite ce e…
A urmat rolul lui Emile în Ratatouille.
Mi-e foame și n-am nevoie de mâncarea dinăuntru ca să fiu fericit.
Bine, fie! Cred că încep să simt ceva.
O fi ciudățenia.
Sau gustul acrișor.
O să apărați frăția Oftat Kappa?
Și Scott Squibbles în Universitatea monștrilor.
Eu sunt Scott Squibbles, iar amicii îmi spun Pufi.
Nu mi-am ales specializarea, sunt singur și doar aici sunt primit cu plăcere.
Atunci o să mă mai gândesc.
I-am dat glas și Culegătorului de Animale din Bunul dinozaur.
Cine-i dă nume-l păstrează!
A urmat Sox, din Lightyear.
Pot să-ți ofer sunete care te adorm.
Am mai multe variante.
Sunete din ocean, din Lower East Side, din sala de așteptare de la dentist…
Noapte bună, Buzz!
La filmul Deasupra tuturor, am participat la crearea personajelor.
Am creat mai multe variante pentru Russell.
Una dintre ele era un autoportret de-al meu mai rotofei.
Să zicem ceva mai rotofei.
Russell nu-mi seamănă leit, dar are ceva din mine.
Cu siguranță șapca!
Fiind american de origine asiatică, sunt mândru de faptul
că e un puști asiatic fără accent.
Nu are niciun stereotip legat de asiatici.
E doar american de origine asiatică.
Mă bucur că l-am creat.
Am avut mare noroc în viață.
Am visat mereu să fac animație și nimic altceva.
Dar ador și să depăn povești.
Ca un nor care se ridică.
Am prezentat ideea unui scurtmetraj și a fost aprobat.
PARȚIAL NOROS
A fost primul pe care l-am regizat.
Apoi am avut ocazia să regizez Bunul dinozaur.
Și acum Elementar.
ELEMENTAR
Am realizat atâtea deoarece îmi ador munca și mi s-au acordat multe șanse.
O sursă de inspirație la realizarea filmului a fost un premiu
pe care l-am primit în Bronx după Bunul dinozaur.
ALEEA CELEBRITĂȚILOR
Ai mei nu mai participaseră la așa ceva. Erau toți la patru ace.
Tata și-a pus cea mai frumoasă meșă.
Când a venit vremea să urc pe scenă, am privit în public.
În față erau mama, tata, fratele meu și soția lui.
Tata era foarte serios și respira adânc, ca să nu-l bufnească plânsul.
Maică-mii îi curgea rimelul și avea dâre pe față de la plâns.
M-a impresionat mult momentul.
M-am gândit la câte au sacrificat și unde au ajuns.
Am rupt discursul pregătit și m-am limitat la a le mulțumi.
Întors de la New York, le descriam celor de aici cum a fost,
relația pe care o am cu părinții
și conflictele culturale dintre imigranți și copiii lor.
Cam toți mi-au zis că asta o să fie esența următorului film pe care o să-l fac.
CARTIERUL DE FOC
Urmează stația Orașul Element.
Orașul Element e inspirat de multe orașe,
de la San Francisco la Amsterdam și Veneția.
Dar, cum am crescut la New York, multe locuri de acolo apar în film.
Insula Ellis și Statuia Libertății au avut o mare influență asupra filmului.
A cântărit greu ideea unui loc dătător de speranță, unde toți sunt bineveniți.
Mulți americani de acum își găsesc strămoșii pe insula Ellis.
A fost o cinstire deosebită a esenței acestei țări.
Deține un loc aparte în istorie pentru mulți imigranți.
PRIMUL VAL DE ELEMENTE
Mulți americani sunt imigranți,
copii de imigranți sau urmași ai imigranților,
fie că aceștia au venit aici de bunăvoie sau nu.
Imigranții aduc mereu idei noi într-o cultură.
Trezesc lumea din amorțire.
Sunt deschizători de drumuri și-i ambiționează pe cei din jur.
Aduc inspirație.
BUȘTENI LA GRĂTAR
Aduc ingeniozitate.
Gaz de BRICHETĂ
Locuitorii acestei țări au fost mereu
veniți din diverse locuri ale lumii.
Familia mea se trage din sudul Italiei.
M-am născut la Moscova.
Familia mamei e din Finlanda.
- Din Coreea. - China.
Din Harlem.
Mama ei e din Puerto Rico, iar tatăl ei, din Republica Dominicană.
Sunt un melanj european. A șasea generație din mai multe țări.
De-aia e New Yorkul atât de special.
Bun-venit în Orașul Element! Pregătiți actele pentru control.
Numele?
Perfect! Și cum se scriu?
Ce-ar fi să vă spunem Scrumi și Scânteie?
IMIGRAȚIE APROBATĂ
Bun-venit în Orașul Element!
ORAȘUL ELEMENT
Părinții mei au venit separat în Statele Unite.
S-au cunoscut în Bronx, la biserică.
Mama era foarte înaltă, iar tata era foarte scund.
Tata reușea cumva să pară în poze de aceeași înălțime cu mama.
Inițial mama nu voia să aibă de-a face cu el,
dar a fost cucerită de reputația tatălui meu.
I-a zis un preot că e un om muncitor și că o să-i ofere o viață îndestulată.
S-au căsătorit la cinci săptămâni după ce s-au cunoscut.
Am fost conceput în luna lor de miere. M-am născut nouă luni mai târziu.
Când eram mic, n-am înțeles sufletește ce a însemnat pentru ei
s-o ia de la zero aici și să-și clădească un viitor, mai ales în acele vremuri.
În anii '70 newyorkezii o duceau greu.
Populația New Yorkului era în scădere.
Oamenii se mutau în suburbii sau plecau din oraș.
Cei rămași în oraș se chinuiau să-și câștige traiul.
Tata a venit la New York cu 150 de dolari.
N-avea nimic.
În anii '70, cu 75 de dolari închiriai trei luni un apartament în Harlem.
Cu restul de 75 a închiriat un cărucior de hotdogi.
A strâns bani și și-a deschis un magazin alimentar în Bronx.
APROZARUL LUI SOHN
Să ții un magazin alimentar în Bronx
în anii '70 presupunea o muncă foarte grea.
MAGAZIN ALIMENTAR
Erau multe schimbări din perspectivă rasială, etnică și multă ostilitate.
Erai lovit cu pietre.
Erai jefuit sub amenințarea pistolului.
Dar imigranții au continuat să vină în anii '70,
deoarece aici se trăia mai bine decât în țara lor natală.
Aveau oportunități chiar și în toiul unei crize economice
cum nu se mai văzuse de multă vreme.
- Joseph? - Yousef.
Încântat de cunoștință!
Magazinul ăsta a fost al tatălui meu.
- Acum multă vreme. - Da. Scuzați-mă!
E primul magazin alimentar pe care l-a făcut tata de la zero.
E uluitor.
Tata a făcut rafturile astea cu mâna lui.
Nu s-a schimbat mult.
Dar cu siguranță s-a modernizat puțin.
Tata era un om extraordinar de muncitor, la fel ca toți imigranții.
APROZARUL LUI SOHN
Se trezea cu noaptea-n cap, se ducea la piață și aducea fructe și legume.
Muncea de la 04:00-05:00 dimineața până la ora 23:00, șapte zile din șapte.
Mama era casieriță aici, în centru.
Făcuseră un țarc din lemn, inima magazinului.
Am încercat să facem așa ceva și în film.
Bun-venit!
E un fel de focar în care trăiesc personajele.
- Cărbunei imediat! - Cărbunei imediat!
Acel magazin e locul în care a crescut Flamă,
un loc în slujba comunității, dar și visul tatălui ei
de a-i oferi Flamei un viitor, cum ne-a oferit tata mie și fratelui meu.
PRĂVĂLIA DE FOC
Magazinul ăsta e visul nostru.
Într-o zi va fi al tău.
Tata clădea toate astea pentru mine și fratele meu.
Când eram în gimnaziu și apoi în liceu,
visul căpătase contur, voia să învățăm să ținem afacerea.
Sunt mândru că preiei munca mea de-o viață!
Spunea că ne-ar putea asigura viitorul.
PRĂVĂLIA FLAMEI
La cum munceau ei,
nu-și imaginau că cineva poate să-și câștige traiul din artă.
Ca să mă protejeze, nu erau de acord.
Flamă e protagonista filmului.
Câștigătorul primește cărbuni…
E o tânără de Foc de douăzeci și ceva de ani.
E o fiică ascultătoare.
Își iubește părinții și le apreciază sacrificiile făcute de dragul ei.
Ai pățit ceva?
- Sunt doar obosit. - Lasă-mă să te ajut.
Defectul ei e irascibilitatea.
Nu!
- Dă-mi unul gratis și gata! - Nu așa merge treaba!
Asta îi pune bețe-n roate.
Dar are un talent cu care se identifică ulterior.
Gata.
Îl descoperă când cunoaște pe cineva.
Foc!
- Foc! - Hei!
Scuze!
Ești așa fierbinte!
Poftim?
Nu, adică, ești focoasă.
- Nu asta voiam să zic. - Ai terminat?
- Da, te rog. - Vino!
Șuvoi Undă provine dintr-o lume privilegiată.
Cum apa predomină pe Pământ, oamenii de Apă trebuiau să fie majoritari.
Apa a fost prima, apoi pământul, aerul exista și focul a venit ultimul.
Crescând în puf, el nu știa cum e să te simți stingher în lumea ta.
M-am născut aici și am crescut cu tradițiile coreene acasă.
Dar școala era tipic americană.
Ăsta e al doilea magazin al tatălui meu.
N-am fost aici de peste 20 de ani.
Nu pot să cred că s-a schimbat, dar pe de altă parte a rămas la fel.
Când eram mic aspiram să fiu american.
Mi-era rușine de originile mele, care erau mereu ținta ironiilor.
Mi-a luat mult să-mi înțeleg cele două laturi…
să fiu coreean, dar și american.
Pe de-o parte, îmi doream enorm să mă integrez,
dar asta era una dintre etapele tipice asimilării într-o altă cultură,
și anume faza în care ți-e jenă de propria cultură,
după care evoluezi și ajungi să fii mândru de ea.
IMIGRĂRI
Asimilarea e asociată ideii de ștergere a identității.
Imigranții trebuie să devină americani.
Deseori asta implică eliminarea unor elemente din propria cultură.
Adoptarea culturii albilor.
Asta implică existența unui ideal american pe care trebuie să-l atingi.
Iar asta presupune că acel ideal e imuabil.
Ador la New York faptul că toți își păstrează tradițiile.
Cartierul italian
Își păstrează obiceiurile din țara natală.
E ca un castron de salată, unde se amestecă diversele legume,
nu ca un creuzet, în care ingredientele își pierd calitățile
și formează un amestec omogen.
Tata a început ca vânzător de hotdogi.
A strâns bani, a cumpărat o clădire.
A mai strâns bani, a mai luat una și tot așa până a deținut juma' de stradă.
Ăsta e visul american, dar îmi amintesc că mergeam cu el,
colindam magazinele, să vedem cum arată.
Unii aruncau cu pietre în noi și ne ziceau să ne întoarcem în China.
Și eu ziceam că nu suntem chinezi.
Tăcere!
Da, e bine.
Să discutăm despre 102A și 104E, când ajung la coadă.
ADMIRAȚI VIVISTERIA ÎNFLOREȘTE PENTRU TOȚI
Bună dimineața! Unde să te pun?
Bună, Carolyn!
Îți sunt recunoscător, pentru că țin mult la chestiunea asta,
xenofobia cu care se confruntă Flamă și tatăl ei.
Are multe fațete în film.
E o realitate pentru mine, pentru că am crescut la New York
și am trecut prin așa ceva.
Cineva mi-a aruncat cu gumă în păr.
Nu înțelegeam atunci, dar mi-amintesc
cum se înfuria tata pe oamenii care țipau la noi.
E șocant de fiecare dată când te confrunți cu xenofobia.
Revenind la film, la faptul că Focul și Apa nu pot fi împreună,
acesta e momentul în care lumea le spune că relația lor n-are nicio șansă.
ACCES INTERZIS FOCULUI
Bodyguardul nu-și face doar datoria.
Crede cu putere în birocrația care domină orașul la acea vreme.
Duceți-vă în Ținutul Focului!
Flamă e foarte mică și nu înțelege ce se întâmplă.
Ardeți în altă parte!
Apoi se rușinează.
Începe să-i încolțească în minte ideea că nu sunt bineveniți.
Un copil nu înțelege asta.
Nu înțelege că e vorba de ură, de ignoranță.
Crede că ține de firescul vieții.
- Cunosc sentimentul. - Da, îți mulțumesc că faci partea asta.
- Mulțumesc. - Mulțumesc pentru încrederea acordată.
Eu îți mulțumesc.
Manifestările xenofobe și rasiste n-au fost o idee,
un mesaj pe care țineam să-l transmit, sunt experiențe de viață.
În esență filmul este o poveste de dragoste.
E elementul central.
Nu. Șuvoi, nu ne putem atinge.
Acele momente mai sumbre, care nu-s foarte multe,
ne ajută să înțelegem personajele și golurile din viața lor.
Cred că eșuez.
Apoi dragostea începe să umple acele goluri din viața personajelor.
Când eram la liceu…
tata a cumpărat un magazin cu materiale de pictură.
MATERIALE DE PICTURĂ
Nu mai voia să muncească din zori și până-n noapte.
Fratele meu se ocupă acum de acel magazin.
Fiind fratele mai mare, era de datoria mea să-l bat și să-i fac viața grea.
Oriunde mergeam îl înghesuiam într-un colț.
- Crezi că…? - Ți-ai făcut datoria.
Cum ai mei nu concepeau să mă fac desenator,
magazinul ăsta urma să-mi revină mie.
La coreeni, asta e de datoria fratelui mai mare.
- Așa e. - Și…
Eu am plecat în California și sunt recunoscător și acum pentru asta.
Încă mă simt vinovat că am plecat.
Datorită acestui magazin, tata a cunoscut oameni
care trăiau din artă.
A văzut că un artist poate să câștige un trai decent.
Cred că atunci a acceptat ideea și chiar a început să fie insistent.
„Dacă e să te apuci de asta, faci o treabă serioasă.”
Cum părinții mei nu știau bine engleză…
eu și fratele meu am devenit intermediari culturali pentru ei.
Copiii multor imigranți se nasc aici.
Învață limba foarte repede și ajung interpreții părinților.
Creează pentru ei o punte către o cultură mai vastă.
Mergeam la supermarket sau la film.
Mereu trebuia să le traducem ceva.
Nu știu cum au cumpărat case sau cum au semnat contracte.
E uluitor că s-au descurcat în acea lume.
Eu vorbesc prost coreeana, de nivelul clasei a III-a.
Mereu se strecurau confuzii.
Nu traduci doar ce spune un om, ci și…
„Nu, mamă, era sarcastic.”
Asta era sursa multor certuri.
Eram copil și-i explicam mamei ce se cade și ce nu se cade să facem.
Deși nu vorbea limba, tata avea carismă și-și făcea ușor cunoștințe.
La mulți ani!
Ne-a zis că a învățat engleza când era mic din Star Trek și Bonanza.
Era foarte sociabil și mereu…
Nu pronunța corect cuvintele, dar era foarte sigur pe el.
- În loc de „nuclear”, zicea „Nicaragua”. - Da.
Făcea: „E un reactor Nicaragua.”
Și noi: „Tată, e nuclear.” Și el: „Totuna! Nu contează!”
Când am venit odată acasă, tata se uita la postul în spaniolă.
I-am zis că se uită la postul în spaniolă și el: „Pe bune?”.
Cred că minte de îngheață bălțile.
- Apele. - În fine!
- Nu lua amănuntele în seamă. - Da.
Acele amănunte nu contau când lumea pentru ei era așa bizară.
Soția mea venise din Coreea.
Când mi-a cunoscut părinții, au conversat cu multă ușurință.
Am urmărit-o pe Heather cum discută cu părinții mei și-i amuză.
Ei nu râdeau niciodată și mi s-a părut tare ciudat.
I-am zis lui Peter că trebuie să-i vadă.
Ne-am dat seama cât de mare e bariera lingvistică dintre noi
abia când am văzut cum e în lipsa ei.
În biroul ăla stăteam cu fratele meu după ore.
Aveau un televizor mic cu difuzorul defect.
Ne uitam la desene animate fără sunet.
Cred că atunci a învățat fratele meu să deseneze.
Aveam niște blocuri mari de desen și desenam fiecare în câte un capăt.
Într-o zi desenam amândoi niște omuleți simpli.
Ai mei arătau ca ăia de la jocul Spânzurătoarea,
doar câteva linii, dar ai lui…
- Arătau foarte bine. - Nu. Ai lui aveau personalitate.
Parcă dansau pe foaie.
Redau emoții și erau foarte expresivi, deși erau niște omuleți banali.
Era o diferență clară față de ai mei, se vedea că el are talent la desen.
Toată copilăria am încercat să-l ajut pe tata la magazin.
Apă. Fii cu ochii pe ei!
Am început ca agent de pază.
Dacă le udați, le cumpărați!
Treaba mea era să-i atrag atenția când fura cineva ceva.
Nu erau camere de supraveghere. Stăteam prin magazin.
Da. Erau niște oglinzi în care urmăream lumea.
Nu făceam nimic, eram groaznic. Mă jucam întruna.
Când s-a apucat de desen, frate-meu lucra până noaptea târziu.
Dar, când era la magazin și trebuia să muncească,
se ascundea și dormea.
Între ziduri era cam juma' de metru. Mă băgam acolo pe cartoane.
Îl găsea mama în locurile lui secrete: „Ce faci? Aici erai? Nu muncești?”
Ca astea erau. Doamne!
Ne băgam mereu în vitrina frigorifică și speriam lumea.
Când voia cineva să ia o cutie de lapte, o împingeam la margine, să nu poată…
Se chinuia s-o scoată și noi râdeam.
Ne țineam de șotii. Asta făceam.
Stăteam la toate raioanele.
Ne făceam lecțiile, mâncam sau luam de mâncare de pe raft.
Mai am și acum porcăriile mâncate în anii '80 pe aici, pe aici…
Dulciurile de la Sara Lee, de la Hostess…
Cel mai mare motiv de mândrie pentru tata era că suntem amândoi înalți.
Noi nu suntem prea înalți, dar era el foarte scund.
Insista să mâncăm, să creștem mari.
Bănuiesc că ne lăsa să ne îndopăm cu toate astea
ca să ne facem mari și grași.
Felicitări, tată! Ai reușit.
Nu știu dacă așa erau vremurile atunci sau dacă acum părinții exagerează,
dar noi nu eram supravegheați ziua.
Eram mereu pe bicicletă. Pe străzi cu trafic intens…
„Pe ce stradă să mai mergem?”
Dacă ajungeam într-un cartier în care nu mai fuseserăm,
se luau de noi copiii că n-avem ce căuta acolo.
- Așa e. - „Valea!”
Și noi făceam: „E și țara noastră, dar hai să fugim.”
Așa e. Mergeam amândoi pe o bicicletă.
Eram lăsați de capul nostru.
Ca în Împăratul muștelor, dar la oraș, și, în loc de Piggy cu ochelari,
era Ramón cu bicicleta cu șa lungă.
Având acum copii la rândul meu, am devenit foarte nostalgic.
Vizita la magazinele tatălui meu mi-a stârnit multe amintiri.
Mama punea cartoane pe niște paleți de lemn
și stăteam acolo și jucam cărți.
Tata muncea în magazin.
Când n-avea clienți, venea și mânca pe fugă cu noi.
Mâncam ceva frugal cu mama și tata.
Mda…
Da, mi-amintesc asta.
Dacă asta te face fericit…
- Da, se bucura. - N-o să…
Îi sunt dator lui Phillip.
M-am îndrăgostit de o femeie care nu e coreeană.
Ne-am cunoscut la CalArts. Era o desenatoare minunată.
Eu eram în anul II, tu erai în anul I.
Râsul ei m-a cucerit pe loc.
M-am îndrăgostit de ea.
Au fost cele mai minunate vremuri.
- A fost o perioadă frumoasă. - Așa e.
Bunica ne-a zis cu ultima suflare să ne însurăm cu coreene.
- Apoi a murit. - Și-am scăpat!
Promite-mi un lucru…
Să-ți iei un bărbat de Foc.
Dacă nu era coreeană, o femeie nu era de noi.
Se insista mult pe asta.
E superb aici.
Cât am fost împreună înainte să ne logodim?
- Vreo șapte ani? - Da, cam așa.
Te-am ținut ascunsă.
Tata te-a primit cu brațele deschise, dar mama a ezitat.
Cine e ăsta?
Dragostea ne-a ținut împreună.
- Prea siropos? Scuze. - Foarte siropos!
Te-a acceptat în timp. Nu ți s-a părut?
Îmi spunea că sunt potrivită pentru tine.
- Așa. - „Anna se descurcă cu banii, tu nu.”
- Fiindcă tu… - Da.
I-a luat mult să se apropie de tine.
Tatăl tău era tare drăguț.
Făcea ditamai castronul de salată doar pentru mine.
Da, fiindcă noi nu mâncăm salată.
Era drăguț din partea lui.
- Da, îmi lipsește bunătatea lui. - Mda.
Hai să-ți fac o poză aici!
Mama și tata nu mi-au spus că mă iubesc.
Nu mi-au spus asta niciodată.
Mai târziu am înțeles că nu era nevoie să-mi spună.
În cultura coreeană se subînțelege
că, atunci când ai grijă de cineva, îi arăți că îl iubești.
Mamei tale îi plăcea să-mi cumpere geci.
Știu. Era felul ei în care îți arăta că te iubește.
E prima oară când fac ceva atât de aproape de sufletul meu.
Esența acestui film sunt gesturile de iubire.
VIVISTERIA ÎNFLORITĂ ÎNCHIS
E un moment în care Flamă se confruntă cu xenofobia.
Nu are voie să intre într-o grădină și să vadă o floare frumoasă.
Șuvoi găsește o soluție s-o ducă să vadă floarea.
E un gest prin care Șuvoi îi arată Flamei cât o iubește.
Elementar nu-i doar o poveste de dragoste dintre un băiat și o fată, Foc și Apă,
ci și dintre un tată și fata sa.
Părinții mei mi-au arătat de multe ori dragostea lor.
Grija față de ceilalți era manifestarea iubirii.
Ce fată bună!
Mi-au murit părinții când lucram la film.
Filmul a devenit un omagiu adus lor, gestul meu de dragoste.
A fost cel mai potrivit mod în care să le spun că îi iubesc.
Doi hotdogi, vă rog.
Mulțumesc.
Noroc!
Mă satur din două guri.
E un ambalaj de Twinkie lipit aici.
Producție DISNEY PIXAR ELEMENTAR
Disponibil acum pe DISNEY+
Sfârșit