Downloaded from YTS.MX
De beste historiene er basert på ting fra virkeligheten.
Jeg lærte å spille fiolin.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg var elendig, men i det øyeblikket du finner C, så synger fiolinen.
REGISSØR
Fordi du traff akkurat rett tone.
Det kan skje med historier også.
Noen historier treffer tonen så bra at de gir gjenklang i oss alle.
En slags universal akkord.
Og fortelleren må ta utgangspunkt i virkeligheten.
Hei sann. Kan jeg få en pølse i brød?
Jeg vokste opp i New York. Født i Bronx.
Faren min hadde to dagligvarebutikker.
Da vi lærte om periodesystemet på skolen,
syntes jeg alltid den tabellen så ut som et leilighetskompleks.
Folk som bor oppå hverandre, som i New York.
Og i hver av rutene var det en egen kultur.
Kobber bor ved siden av sink, men hold deg unna helium, de er oppblåste.
Jeg likte å gi de ulike elementene en karakter,
og det ble begynnelsen på Elemental.
Hold armer, bein og greiner innenfor.
GOD KJEMI
HISTORIEN BAK ELEMENTAL
Elemental er en film der jord, luft, vann og ild er
karakterene i samfunnet.
Og i denne elementverdenen bor en familie som har immigrert fra Ildia
og prøver å finne sin plass i en by…
TIL LEIE
…som er skeptisk til ild.
Tørre blader.
Bernie eier en butikk, som faren min,
og han har tatt med seg hjemlandet og ønsker å dele det med samfunnet.
Kona, Ildrid, er veldig tradisjonell
og mener ildfolk bør oppføre seg på en bestemt måte.
Det er ekte kjærlighet.
-Mer enn hva jeg har luktet herfra. -Å, denne gamle kastanjenøtta.
Og den unge ildjenta i familien forelsket seg i noen utenfor ildsamfunnet.
Men ild og vann går dårlig sammen,
de kan slukke hverandre eller koke hverandre bort.
Her på Pixar henter du alltid fra ditt eget liv når du lager noe.
Og det som inspirerte meg fra mitt eget liv da jeg laget Elemental,
var mitt forhold til foreldrene mine og butikken deres,
og forholdet til kona mi, som ikke var koreansk,
og konflikten det skapte i familien min.
Jeg heter Evann.
Jeg heter Tirild.
New York City er en av verdens mest mangfoldige plasser.
Om du går gjennom de fem distriktene, vil du oppleve kulturer fra hele verden.
TIDLIGERE SJEFSDEMOGRAF
Det snakkes flere språk i New York enn i noen annen by i verden.
Immigranter og migranter kommer til landet for å jobbe.
Ressursen deres er at de er motiverte til å klare seg bra,
særlig for barna sin skyld.
ILDSTEDET
Jeg og broren min vokste opp i butikken til foreldrene mine.
Når vi tjente litt ekstra i butikken, tok mamma oss med på kino i Bronx.
De fleste filmene var amerikanske filmer på engelsk.
Moren min elsket Kevin Costner.
Det var noe med håret hans.
Hun fikk bare ikke nok av Mr. Costner.
Jeg satt ved siden av henne, og hun hvisket: "Hva sa de?"
"Den fyren er forelsket i den jenta."
Og jeg husker at moren min tok meg med til biblioteket
for å se Dumbo for første gang.
Og jeg trengte ikke å oversette noe som helst for henne.
Hun forsto dyrene intuitivt.
Jeg husker at hun ble veldig opprørt da elefantmoren ble fengslet.
FARE GAL ELEFANT
Jeg elsket at animasjon var så universelt.
Jeg husker bare følelsen av å leve meg så inn i historien
at den kunne vært min egen.
Vi er i White Plains, og vi skal til huset til moren min.
I bilen til foreldrene mine, som vi
ikke vet hva vi skal gjøre med nå som de er døde.
Foreldrene mine var fra Korea.
De kom til USA på sent 60- eller tidlig 70-tall.
Faren min bestemte seg for å prøve lykken i New York.
AVGANG
Moren min var sykepleier.
Foreldrene mine støttet ikke lidenskapen min for kunst da jeg var ung.
Det er en klisjé blant en viss generasjon asiatisk-amerikanere
at foreldrene våre ikke var positive til en karriere innen kunsten.
Du måtte bli lege eller advokat,
for det var ikke mulig å leve av å være kunstner.
Elemental er på ingen måte en selvbiografi,
men den er helt klart inspirert av opplevelsene mine i New York
og butikken vår.
Jeg ville bare bli animatør.
Det var drømmen.
Og gnisten som utløste det, var en flippbok jeg så som barn.
Jeg flippet den om og om igjen.
Det var magisk å kunne lage bevegelse av stillbilder.
Det forbløffet meg som barn.
I denne boken er det tegninger jeg laget da jeg var sju eller åtte.
Det er utrolig at broren min fant disse.
Jeg tegnet i hjørnet av bøkene mine.
I hjørnet av alle bøkene jeg leste, var det en flippbok.
Hjørnene er møkkete etter å ha blitt flippet så mange ganger.
Flaggermusen kunne vært bedre.
Herregud. De lukter av barndom.
Jeg fikk mast meg til å gå på kunstskole.
peter sohns studentfilm
Jeg gikk på videregående i New York og så CalArts i Sør-California.
Etter studiene fikk jeg meg jobb i LA og endte til slutt opp i Pixar i 2000.
Den første jobben min var på Oppdrag Nemo.
Jeg jobbet alltid enten med kunst…
Spot faller, Arlo tar ham imot.
…eller historie. Iblant animasjon.
-Og kysset? -Ja, det er bra.
Og iblant stemmeskuespill.
Hør her.
Min første var…
Hei, hør her.
…en raner i De utrolige…
…som Helen Parr slår ut.
Hør her…
Den neste var Emile i Rottatouille.
Jeg er sulten.
Og jeg trenger ikke innemat for å bli tilfreds.
Ja vel, greit.
Jeg tror jeg merker noe. Det kan være nøttesmaken.
Kanskje bitterheten.
Vil dere forsvare Oozma Kappa?
Og Scott Squibbles i Monsteruniversitetet.
Jeg heter Scott Squibbles. De kaller meg Squishy.
Jeg er vinglete, ugift og uvelkommen de fleste andre steder enn her.
Jeg skal tenke på det.
Jeg var også stemmen til Frode Skogbusk i Den gode dinosaur.
De er mine.
Og Sox i Lightyear.
Jeg kan lage sovelyder.
Jeg har flere alternativer.
Havparadis, Lower East Side, ja, og venterommet hos tannlegen.
Natta, Buzz.
Jeg var med å utvikle karakterene til filmen Se opp.
Jeg tegnet mange forslag til Russell.
En av dem var en slags lubben utgave av meg selv.
Vel, en mer lubben utgave.
Russell er ikke akkurat meg, men det er noe av meg i ham.
Capsen.
Som asiatisk-amerikaner var jeg veldig stolt av
at han er en asiatisk unge uten aksent.
Det var ingen asiatiske stereotyper.
Han var bare asiatisk-amerikansk. Og jeg elsket å få være med på det.
Det var en heldig vei for meg.
Alt jeg ønsket, var å bli animatør. Intet annet. Hele livet.
Men jeg elsker å fortelle historier.
En skydott som stiger opp.
Jeg hadde en idé til en kortfilm, og de sa ja.
DELVIS SKYET
Min første regijobb.
Deretter regisserte jeg Den gode dinosaur.
Og nå Elemental.
Alt kom fra å elske jobben min og å ha blitt gitt muligheter.
Noe av det som inspirerte meg til å lage denne filmen, var en pris
jeg var så heldig å motta i Bronx for Den gode dinosaur.
Vi hadde aldri vært på noe sånt.
Alle var stilig kledd.
Faren min tok på seg sin flotteste tupé.
Da det var min tur til å gå på scenen, så jeg ut over publikum,
og jeg så moren og faren min og broren min og kona hans.
Faren min satt som en statue
og pustet tungt for å ikke bryte ut i gråt.
Og moren min hadde rennende mascara i ansiktet,
og da slo det meg.
"Gurimalla."
Så mye de hadde ofret, og se på dem nå.
Jeg la vekk talen jeg hadde forberedt, og bare takket dem.
Kom tilbake fra New York, og jeg beskrev seremonien for folk her
og forholdet til foreldrene mine
og de kulturelle konfliktene man støter på
i møtet mellom første og andre generasjon.
Og alle sa: "Det er kjernen i filmen. Det er kjernen i ditt neste prosjekt."
BRANNBY
Neste stopp, Elementby.
Elementby er basert på mange ulike byer,
fra San Francisco til Amsterdam og Venezia.
Men fordi jeg vokste opp i New York, så inspirerte den mange øyeblikk i filmen.
Ellis Island og Frihetsgudinnen var store inspirasjonskilder.
Tanken om et håpets sted hvor alle er velkomne, er viktig i filmen.
Mange amerikanere kan spore røttene sine til Ellis Island.
Den var en storslagen hyllest til det landet vårt står for,
og den betyr noe helt spesielt for mange folkegrupper.
FØRSTE BØLGE AV ELEMENTER ANDRE BØLGE
Mange amerikanere er enten immigranter selv
eller barn eller etterkommere av immigranter,
om de kom frivillig eller ikke.
Immigranter tilfører alltid bestående kulturer nytt blod.
De skaper endring på en god måte.
De tilfører noe annerledes, de tilfører ambisjoner.
Kreativitet.
RISTEDE KUBBER
De tilfører oppfinnsomhet.
LIGHTERvæske
Dette landet har alltid bestått av folk
som kommer fra mange ulike steder.
Familien min er opprinnelig fra Sør-Italia.
Jeg ble født i Moskva.
Mammas familie er fra Finland.
-Fra Korea. -Kina.
Fra Harlem.
Moren hennes er fra Puerto Rico og faren fra Den dominikanske republikk.
Europeisk kjøter. Sjette generasjon av et eller annet.
Men det er det som gjør New York City unik.
Velkommen til Elementby. Ha papirene klare.
VELKOMMEN
Hva heter dere?
Flott. Og hvordan staves det?
Kanskje vi bare skal kalle dere Bernie og Ildrid?
GODKJENT
Velkommen til Elementby.
ELEMENTBY
Foreldrene mine kom til USA hver for seg.
De traff hverandre i Bronx, i kirken.
Moren min var veldig høy. Faren min var veldig lav.
Men på en eller annen måte ser pappa like høy ut som mamma på bilder.
I begynnelsen avviste moren min ham tvert, men ryktet hans vant hjertet hennes.
En prest sa: "Han arbeider hardt. Han vil gi deg et godt liv."
De giftet seg få uker etter det første møtet.
Jeg er en bryllupsreisebaby, så jeg ble født ni måneder senere.
Da jeg var barn, forsto jeg ikke hvor tøft det var for dem
å komme tomhendte og skape seg et liv i New York City,
særlig den gangen.
Verden i 1970 i New York City var veldig annerledes enn i dag.
Innbyggertallet i New York sank faktisk.
Folk flyttet ut av byen til forstedene.
Mange av de som ble værende, slet med å klare seg.
Faren min kom til New York med 150 dollar.
Han hadde ingenting.
I 70-tallets New York
rakk 75 dollar til tre måneders husleie i Harlem.
Med de resterende 75 dollarene leide han en pølsevogn.
Han sparte opp nok penger til å kjøpe en dagligvarehandel i Bronx.
SOHNS FRUKT OG GRØNT
Å åpne en dagligvarehandel i Bronx
på 1970-tallet var veldig hardt arbeid.
DAGLIGVARER
Det var store raserelaterte og etniske omveltninger, og mye fiendtlighet.
Vi fikk steiner kastet etter oss og ble ranet med pistol.
DAGLIGVARER
Men det kom stadig flere ut over 1970-tallet,
for forholdene var mye bedre her enn i hjemlandene deres.
Og de så muligheter, selv midt oppi en økonomisk krise
vi ikke har sett maken til på lenge.
-Joseph? -Yousef.
Yousef? Hyggelig. Faren min drev denne butikken.
Og… Ja, det er lenge siden. Beklager.
Det var min fars første dagligvarehandel, som han bygget opp fra grunnen av.
Dette er fantastisk.
Faren min har bygget alt dette. Dette er laget av hans hender.
Det ser ganske likt ut.
Men det har fått et fint, nytt liv.
Faren min hadde en enorm arbeidsmoral, slik mange immigranter har.
SOHNS FRUKT OG GRØNT
Om morgenen dro han til Hunts Point Market for å kjøpe ferske varer.
Det var lange dager, fra fire eller fem om morgenen
til elleve om kvelden, syv dager i uken.
Moren min sto i kassen.
De hadde bygget en stor trekasse som var hjertet i butikken.
Det prøvde vi å gjenskape i filmen.
Velkommen.
Et slags midtpunkt hvor hovedpersonene bodde.
-Kull skal bli. -Kull skal bli!
Den butikken er ikke bare stedet der Tirild vokste opp,
ikke bare et sted folk samles, men den er farens drøm.
Å gi Tirild, slik min far ville gi min bror og meg, et nytt liv.
ILDSTEDET
Denne butikken er vår families drøm.
En dag vil alt dette bli ditt.
Faren min bygget alt dette til broren min og meg.
Og da jeg begynte på ungdomsskolen og videregående,
begynte han å snakke om å lære meg opp i faget.
Jeg er så stolt av at du skal ta over livsverket mitt.
"Dette kan være en framtid for deg."
De så ikke for seg at noen kunne arbeide med kunst og ha et liv.
De sa alltid nei for å beskytte meg.
Tirild er hovedpersonen.
Vinner, vinner, kullmiddag.
Hun er en ung ildkvinne i tjueårene.
Hun er en pliktoppfyllende datter.
Hun elsker foreldrene,
og hun er takknemlig for alt de har ofret for henne.
-Går det bra? -Jeg er bare sliten.
La meg hjelpe deg.
Men hun har temperament.
Nei.
Bare gi meg en gratis!
Det er ikke sånn det funker!
Det får henne stadig i trøbbel.
Men hun har et talent som blir mer som en identitet for henne.
Ferdig.
Og det trigges av en hun møter.
Brann!
-Brann! -Hei!
Å, beklager!
Så heit du er.
Hva sa du?
Du er rykende heit!
-Nei, jeg mente ikke sånn. -Ferdig?
-Ja, vær så snill. -Kom.
Evann Strøm kommer fra en privilegert verden.
Jorda består av store deler vann, så i byen er vann majoriteten.
Vann var der først, så kom jord, deretter luft og til slutt ild.
Han var privilegert
og kjente ikke den følelsen av at verden ikke er skapt for deg.
Jeg ble født her. Kulturelt sett levde jeg et veldig koreansk liv hjemme…
men på skolen var det amerikansk.
Dette er min fars andre dagligvarehandel.
Jeg har ikke vært her på over 20 år.
Det er utrolig hvordan det både har endret seg og ikke.
I oppveksten ville jeg bare være amerikansk.
Jeg skammet meg over bakgrunnen min, for folk gjorde mye narr av den.
Jeg brukte lang tid på å forstå de to delene av meg,
den koreanske og den amerikanske.
En stor del av meg ønsket bare å passe inn,
men det er en del av utviklingen, når de to delene smelter sammen,
og du går fra å skamme deg over kulturen din til å være stolt av den.
IMMIGRASJON
Assimilering assosieres med smeltedigelen, at immigranter blir amerikanere.
Og det impliserer ofte en slags kulturell utvasking.
En utvasking av all farge.
Det impliserer at det finnes et statisk amerikansk ideal å assimilere til.
Og det impliserer også at det forblir konstant.
Det jeg elsker med New York, er at alle beholder kulturen sin.
Lille Italia
De beholder det de tar med seg fra hjemlandene sine.
Det er mer som en salatbolle
med masse ulike grønnsaker som lever sammen,
enn en smeltedigel, der ting blir smeltet sammen
til én homogen masse.
Faren min begynte med en pølsevogn.
Sparte opp penger til en butikk.
Sparte mer, kjøpte enda en, helt til han eide halve kvartalet.
Det er den amerikanske drømmen, men jeg husker at jeg gikk med ham
fra butikk til butikk for å sjekke hvordan det sto til,
og det hendte at folk kastet stein etter oss
og ropte: "Dra tilbake til Kina!" Og vi bare: "Vi er ikke fra Kina!"
Stille!
Ja, flott.
Kan vi snakke om 102A og 104E, når de går bakerst i køen?
BLOMSTERSHOW
God morgen. Hvor ser jeg deg?
Hei, Carolyn.
Takk for at du gjør denne. Den står hjertet mitt nær.
ANIMATØR
Fremmedhatet som Tirild og faren opplever, tar mange former i filmen,
og det er selvopplevd fra oppveksten min i New York,
hvor jeg opplevde slike ting.
Folk kastet tyggegummi i håret mitt.
Og jeg visste det ikke da, men jeg husker
at faren min ble kjempesint når folk ropte ting til oss.
Det er alltid sjokkerende å se fremmedhat på den måten, for hver gang…
I denne filmen, for eksempel, hvor ild og vann ikke kan være sammen…
Dette er et sånt øyeblikk der verden sier at det ikke skal være sånn.
INGEN ILD TILLATT
Og sikkerhetsvakten, ikke bare gjør han jobben sin,
ikke bare tror han på byråkratiet på det tidspunktet i byen, han sier:
Dra tilbake til Ildia!
Og hun er så ung og forstår ikke hva som skjer.
-Brenn et annet sted! -Stikk!
Så begynner hun å føle skam,
begynner å kjenne på følelsen av at de ikke er velkomne der.
Som barn vet du ikke hva det er.
Du vet ikke at det er hat og uvitenhet. Du tror bare at det er en del av livet.
-Jeg vet hvordan det føles. -Ja.
-Tusen takk for at du gjør dette. -Takk for tilliten.
Takk til deg.
Elementene av fremmedhat og rasisme er ikke et konsept
eller et budskap jeg prøver å få frem.
De er bare opplevelser.
Det var hele tiden ment som en kjærlighetshistorie.
Det var kjernen.
Vi kan ikke ta på hverandre, Evann.
Og en passe mengde mørkere opplevelser
kunne hjelpe oss å bedre forstå karakterene
og tomrommene i livene deres.
Jeg mislykkes.
Og hvordan kjærligheten begynner å fylle tomrommene i karakterene.
Da jeg gikk på videregående,
tok faren min over en kunstmateriellbutikk.
KUNSTmateriell
Han var lei av elleve timer lange arbeidsdager.
I dag driver broren min butikken.
EIER
Som storebror var det min jobb å gi ham juling og gjøre livet hans surt.
Hvor enn vi gikk, plaget jeg ham.
-Er du enig i… -Du var veldig flink.
Fordi foreldrene våre var imot en karriere innen kunst,
skulle jeg overta denne butikken.
I koreansk kultur tilfaller det ansvaret det eldste av barna.
-Akkurat. -Og…
Men jeg dro til California, og jeg er fortsatt takknemlig i dag.
Jeg har fortsatt dårlig samvittighet.
Gjennom kunstmateriellbutikken ble faren vår kjent med kunstnere
som faktisk levde av kunsten.
Og tanken om at… "Vent. Er du en kunstner?
Og du tjener penger? Er det faktisk mulig?"
Jeg tror det var øyeblikket da faren vår aksepterte det.
Og faktisk begynte å oppmuntre.
"Om du skal gjøre det, så må du gi alt."
Foreldrene mine snakket dårlig engelsk,
så broren min og jeg fungerte som kulturelle mellomledd.
De fleste immigrantene får barn her.
Barna lærer språket raskt og fungerer som tolk for foreldrene.
Og de fungerer som en bro inn i den større kulturen.
Om vi var på butikken eller på kino,
så måtte vi alltid oversette til en viss grad.
Jeg aner ikke hvordan de kjøpte hus eller signerte kontrakter.
Det er utrolig at de klarte å navigere den verdenen.
Koreansken min er på barneskolenivå, så oversettelsen var aldri perfekt.
Og man oversatte ikke bare selve språket, men også:
"Nei, mamma, det kalles sarkasme."
Det var kilden til mange krangler,
at jeg som ung gutt fortalte moren min hva vi kan gjøre og ikke i denne kulturen.
Uten å snakke språket
hadde faren min en egen sjarm som ga ham venner.
Gratulerer med dagen!
Han fortalte oss alltid
at han lærte engelsk av Star Trek og Bonanza.
Han var en vennlig mann og… Han uttalte ikke ordene riktig,
men han uttalte dem som om de skulle uttales sånn.
Han uttalte "nuclear" som "Nicaragua".
Ja.
Han sa "Nicaragua reactor". "Det heter 'nuclear', pappa."
"Ja vel, samme det."
En gang kom jeg hjem, og han satt og så på en spansk kanal.
Jeg sa: "Pappa, du ser på spansk TV." "Gjør jeg?", sa han.
Han lyver gjennom føttene.
-Tennene. -Samme det.
-Han blåste i detaljene. -Ja.
Detaljene var ikke viktig for ham, men verden dreide rundt dem.
Min kone er fra Korea.
Det var interessant da hun møtte foreldrene mine,
samtalen fløt så lett.
Å se Heather snakke med foreldrene mine og få dem til å le. De lo aldri.
Og det føltes veldig merkelig.
Jeg sa: "Peter, du må se dette."
Vi innså ikke hvor stor språkbarrieren var
før vi så dem uten den.
På det kontoret var broren min og jeg etter skoletid.
Det var en TV med ødelagt høyttaler, så vi så på tegneserier uten lyd.
Jeg tror det var der broren min lærte å tegne.
Vi fikk store tegneblokker og tegnet dem fulle.
Og en dag satt vi bare og tegnet enkle strekmennesker.
Og mine strekmennesker var bare helt vanlige, bare streker, mens hans…
-Det er ikke sant. De var fine. -Nei. Hans hadde personlighet.
De danset over sidene,
og du kunne se følelser og uttrykk hos strekmenneskene hans.
Og man tenkte: "Jøss, det er annerledes, det er…"
Det er det du kaller talent.
Oppveksten min besto av å hjelpe faren min i de ulike butikkene hans.
-Vann. Hold øye med dem. -Hei.
Hoppsan!
Min første jobb var som vakt.
Om dere søler, må dere kjøpe den!
Så jobben min besto av: "Jeg tror han har stjålet noe!"
Det var ingen kameraer, så man bare sto og fulgte med.
Ja. Og så hadde vi speil som vi fulgte med i.
Jeg var ikke til noen hjelp. Stort sett bare lekte jeg blant hyllene.
Når broren min tegnet, ga han 200 %. Satt oppe hele natten, tegnet konstant.
Så når du skulle jobbe i butikken, fant du deg et sted å sove.
På 60 cm mellom to vegger oppå kartong.
Hemmelige skjulesteder, og mamma sa: "Hva gjør du der?
Du jobber jo ikke."
Det er helt likt fortsatt. Herregud.
Her pleide vi å gjemme oss i kjøleskapet og skremme livet av folk.
Noen skulle ta en melk,
og så skjøv vi melkekartongene helt til kanten, så de ikke… Og så fniste vi.
Enkle gleder. Det var det.
Vi bodde i alle delene av butikken. Vi gjorde lekser her.
Vi spiste lunsj i ulike hyllerader eller hentet oss mat.
Det er fortsatt litt av den hurtigmaten fra 80-tallet, her og her.
Dette er Sara Lee. Dette er Hostess.
Det faren min var aller mest stolt av, han sa:
"Sønnene mine er høye. Se her."
Vi er ikke egentlig så høye, men han var lav,
så han sa alltid: "Spis godt. Voks."
Jeg tror han lot oss spise alle disse tingene
for at vi skulle bli store.
Gratulerer, pappa. Du lyktes.
Jeg vet ikke om det var den tiden, eller om barn blir overbeskyttet i dag,
men vi var mye overlatt til oss selv.
Vi syklet rundt, i trafikkerte gater og…
"Hvilken gate kan vi ta nå?"
Og om vi endte opp i et fremmed nabolag,
ropte de andre barna: "Dere hører ikke til her! Kom dere vekk!"
Vi sa: "Det er vårt land også." Og så stakk vi.
Det stemmer. Og vi syklet rundt på samme sykkel.
Og ingen foreldre.
Som en urban Lord of the Flies, men istedenfor Piggy med brillene
var det Ramón med banansete-sykkelen.
Etter at jeg ble forelder selv, har jeg blitt veldig nostalgisk.
Å gå rundt i min fars gamle butikker vekker gamle minner.
Moren min la papp over trepaller, og så satt vi der og spilte kort.
Faren min passet butikken, og når det var stille,
kom han og spiste med oss.
Enkel mat med mamma og pappa.
Ja.
Ja, det husker jeg godt.
-Om dette gjør deg glad… -Det gjorde henne glad.
Jeg skylder Phillip mye. Jeg forelsket meg i en ikke-koreaner.
Vi møttes på CalArts. Hun var en fantastisk kunstner.
Jeg gikk andreåret og du førsteåret.
Første gangen jeg hørte henne le, smeltet hjertet mitt.
Jeg ble forelsket.
Jeg tenker på den perioden som en fantastisk tid.
-Det var en fin tid. -Ja.
Bestemors siste ord var: "Gift dere koreansk."
Og så døde hun.
-Og… -Frihet!
Lov meg én ting.
Gift deg med ild.
Var du ikke koreansk, var du ikke bra nok.
Presset er høyt.
Det er vakkert her.
Hvor lenge var vi sammen før vi forlovet oss?
-Sju år, var det ikke? -Jo, noe sånt.
Jeg holdt deg hemmelig.
Faren min tok deg godt imot, men moren min nølte.
Hvem er denne fyren?
Kjærligheten holdt oss sammen.
-For melodramatisk? -Veldig.
Men hun tødde opp etter hvert, eller hva?
Hun sa til meg at jeg var bra for deg, eller…
Ja.
"Anna er flink med penger, det er ikke du."
Men det tok tid for henne å åpne seg.
Faren din var veldig hyggelig.
Han laget en diger salatbolle bare til meg.
Ja. For vi spiser ikke salat.
-Det var veldig snilt av ham. -Ja, det savner jeg.
La meg ta et bilde av deg.
Foreldrene mine sa aldri: "Jeg elsker deg."
Brukte aldri de ordene.
Det var først senere at jeg forsto at det ikke var nødvendig.
I Korea er det en kulturell forståelse av
at når man tar seg av noen, betyr det at man elsker dem.
Moren din elsket å kjøpe jakker til meg.
Ja. Det var hennes måte å vise at hun elsket deg på.
Jeg har aldri laget noe så personlig.
Filmen handler om kjærlighetsgester.
STENGT
Tirild hadde opplevd fremmedhat,
hun ble nektet adgang til stasjonen for å se en vakker blomst.
Evann finner en måte å la Tirild se den på.
Det er en stor kjærlighetsgest fra Evann til Tirild.
Elemental handler ikke bare om forholdet mellom gutt og jente,
men også mellom barn og forelder.
Foreldrene mine viste meg at de elsket meg hver dag.
Å ta vare på hverandre var deres måte å si "jeg elsker deg" på.
Flink datter.
Foreldrene mine døde mens jeg laget filmen,
så den er en hyllest til dem. Den ble min gest til dem.
Det var den beste måten for meg å si "jeg elsker dere" på.
To pølser, takk.
Takk.
Skål.
Jeg trenger to biter.
Det sitter fast Twinkie-papir i den.
Nå tilgjengelig på DISNEY+
Slutt