Downloaded from YTS.MX
A legjobb történetek a való élet elemeiből születnek.
EMERYVILLE, KALIFORNIA
Emlékszem a hegedűóráimra.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Béna voltam, de ha jól fogtam le a hangot, a hegedű csak úgy dalolt.
AZ ELEMI RENDEZŐJE
Mert pont eltaláltam.
Ez a történetekkel is így van.
Néhányat olyan jól eltalálnak, hogy az mindenkivel rezonál.
Mint egy csodás akkord.
Ehhez a mesélő a való életből merít.
- Hogy van? - Üdv!
Egy hot dogot kérnék.
New Yorkban nőttem fel. Bronxban születtem.
Apámnak két boltja volt.
SOHN ZÖLDSÉG ÉS GYÜMÖLCS
777 ÉLELMISZER
Az iskolában, amikor a periódusos rendszert vettük,
a rajza egy társasházra emlékeztetett.
Emberek egymás hegyén, hátán, épp, mint New Yorkban.
És minden egyes kis egység más és más.
A réz a cink mellett lakik, de nem ül a hélium mellé, mert az gáz.
Vicces volt az elemeket különböző személyiségekkel felruházni,
és ez szolgált az Elemi alapjául.
Kérjük, óvják végtagjaikat és ágaikat!
MŰKÖDIK A KÉMIA
AZ ’ELEMI’ TÖRTÉNETE
Az Elemi egy animációs film, melyben a föld, a levegő, a víz és a tűz
alkotják a társadalmat.
És ebben az elemi világban
van egy tűzcsalád, akik Tűzföldről érkeztek,
és otthont keresnek egy zsúfolt városban…
KIADÓ
…ahol nem igazán csípik a tüzet.
Száraz levelek.
Kelvinnek boltja van, mint apámnak,
és szülőföldje hagyományait szeretné megismertetni a helyi közösséggel.
Szénia, a felesége, igencsak hagyománytisztelő,
szerinte a tűzlényeknek egy bizonyos viselkedés dukál.
Igaz szerelem!
Amit rajta még sosem tudtam kiszagolni.
Már megint a régi nóta!
A család tagja egy ifjú tűzlány,
aki beleszeret valakibe, aki nem a közösségük tagja.
De a tűz és a víz nem passzolnak,
mert kiolthatják vagy elpárologtathatják egymást.
Itt, a Pixarnál, mindig a saját életünkből merítünk.
És az Elemiben két dolog is visszaköszön az életemből,
mégpedig a szüleimmel való kapcsolatom, a boltjaik,
és a feleségemmel való kapcsolat, aki nem koreai.
Valamint a feszültség, amit ez a családomban generált.
Örvény vagyok.
Én pedig Parázs.
New York a világ egyik legsokszínűbb helye.
Aki bejárja az öt városrészt,
a világ összes kultúrájából ízelítőt kaphat.
NEW YORK VOLT FŐDEMOGRÁFUSA
Talán New York az ország nyelvileg…
A COLUMBIA EGYETEM PROFESSZORA
…legsokszínűbb városa.
Az országunkba érkező emberek…
A NEW YORK-I BÉRHÁZMÚZEUM IGAZGATÓJA
…dolgozni jönnek ide.
Az hajtja őket, hogy jobb életet teremthessenek maguknak,
és ami még fontosabb, hogy a gyerekeiknek is.
A TŰZHELY
Az öcsémmel a szüleink boltjában nőttünk fel.
Ha volt egy kis pénzünk a boltból,
anya elvitt minket a bronxi moziba.
Többnyire amerikai filmeket adtak angolul.
Anyukám odáig volt Kevin Costnerért.
A haja teljesen elvarázsolta őt.
Nem tudott betelni Mr. Costnerrel.
Ott ültünk anya mellett, aki odasúgta:
„Mit mondott?” Mire én:
„Az a fickó szerelmes abba a lányba.”
De arra is emlékszem, amikor anya elvitt a könyvtárba,
hogy megnézzük a Dumbót.
És akkor semmit nem kellett lefordítanom neki.
Ezek az állatok teljesen magukkal ragadták.
Emlékszem, teljesen elérzékenyült, amikor bezárták az anyaelefántot.
VIGYÁZAT FELBŐSZÜLT ELEFÁNT
Mindig is tetszett, hogy az animáció mennyire közérthető.
Emlékszem, hogy annyira azonosulni tudtam ezekkel,
mintha rólam szóltak volna.
Ez itt White Plains.
Most elmegyünk anyukám lakásához.
Ez a szüleim autója,
amivel nem tudom, mi legyen, most, hogy elhunytak.
Mindketten Koreában születtek.
A 60-as–70-es évek fordulópontján jöttek az USA-ba.
Apám úgy döntött, New Yorkban próbál szerencsét.
ÉRKEZŐ JÁRATOK
Anyukám nővérnek jött ide.
A szüleim egyáltalán nem támogatták a művészetek iránti szenvedélyemet
a gyerekkorom során.
Egy bizonyos generáció körében közhely az ázsiai-amerikaiak közt,
hogy a szüleink sosem tekintették járható útnak a művészi pályát.
Orvos leszel, vagy ügyvéd,
de művész az nem, mert abból nem lehet megélni.
Az Elemi semmiképp sem önéletrajzi mű,
viszont egyértelműen merít a New Yorkban és a szüleim boltjaiban
szerzett tapasztalataimból.
Animátor akartam lenni.
Ez volt az álmom.
Az első löket, ami beindította az egészet,
egy pörgetős könyv volt, amit gyerekként láttam.
Emlékszem, újra és újra átpörgettem.
Varázslatos volt, hogy ez a mozgás állóképekből jön létre.
Ez gyerekként teljesen lenyűgözött.
Ezekbe a könyvekbe rajzolgattam
úgy hét-nyolcévesen.
El sem hiszem, hogy az öcsém megtalálta ezeket.
Minden tankönyvem sarkába rajzoltam.
És az összes könyvből, amit olvastam, pörgetős könyvet csináltam.
Ez azért ilyen koszos, mert annyiszor pörgettem át.
Ez az ütés lehetne jobb is.
Te jó ég! A gyerekkorom szaga.
Végül a szüleim megengedték, hogy művészeti suliba járjak.
pete sohn diákfilmje
New Yorkban jártam gimibe, aztán Dél-Kaliforniában egyetemre.
Az egyetem után munkát kaptam L. A.-ben, ami miatt 2010-ben felvettek a Pixarhoz.
KALIFORNIA
A művészeti részlegen kezdtem a Némó nyomábannal.
Minden projektemnél vagy a művészeti részlegen…
Pötty leesik. Arlo Elkapja.
…vagy a történeten dolgoztam. Néha az animáción.
- És a csók? - Jó lett. Igen.
És néha szinkronhang is voltam.
Nézze, hölgyem!
Először…
Nézze!
egy tolvaj voltam A hihetetlen családból,
akit Nyúlányka kiüt.
Nézze…
Aztán jött Emile a L'ecsóból.
Éhes vagyok.
És nekem nem kell a benti kaja a boldogsághoz.
Jól van, oké.
Azt hiszem, érzek valamit.
Talán a diót.
Vagy az aromát.
Megvéded az Ocsmánykákat?
Doug Degesz a Szörny Egyetemben.
Doug Degesz vagyok.
A barátaim Dömpinek hívnak.
Engem mindenki szégyell, nincs senkim, és sehol máshol nem látnak szívesen.
Akkor ezen elgondolkodom.
És én voltam Forrest Woodbush a Dínó tesóban.
Akit elnevezek, azt megtartom.
Aztán Sox a Lightyearben.
Lejátszhatok altató hangokat.
Választhatsz.
Van itt óceánmorajlás, utcai zaj… Ja, és fogorvosi váró.
Jó éjt, Buzz!
A Felben a karakterekért felelős csapat tagja voltam.
Különböző Russell-verziókat rajzoltam.
Az egyikük önmagam pufi mása volt.
Vagyis hát pufibb.
Russell nem teljesen én vagyok,
de azért van hasonlóság.
Például a sapkája.
Ázsiai-amerikaiként óriási büszkeséggel tölt el,
hogy ő is ázsiai, de nincs akcentusa.
Nincs benne semmi sztereotípia az ázsiai-amerikaiakról.
Ő szimplán egy ázsiai-amerikai.
És jó volt a részese lenni ennek.
Nagy szerencsém volt.
Egész életemben az volt minden vágyam, hogy animátor legyek. Ennyi.
De imádok történetet mesélni.
Mint egy felhő, ami felszáll.
Volt egy ötletem egy rövidfilmhez, amit megcsinálhattam.
KISSÉ FELHŐS
Ez volt az első rendezésem.
És ez után megrendezhettem a Dínó tesót.
Most pedig az Elemit.
ELEMI
Az egészet a munka szeretetének köszönhetem,
és a lehetőségek szerencsés alakulásának.
A film egyik inspirációjául ez a díj szolgált,
amit Bronxban kaptam, közvetlenül a Dínó tesó után.
BRONXI HÍRESSÉGEK SÉTÁNYA
A családomban addig nem volt példa ilyesmire.
Mindenki jól kicsípte magát.
Apám a legjobb parókáját vette fel.
Amikor a színpadra szólítottak, a közönségre pillantva
ott ült előttem édesanyám, apám, az öcsém és a felesége.
Apám rezzenéstelen arccal ült ott, de közben úgy zihált, mint aki sírni fog.
És édesanyám pedig… Az a sok smink csak úgy fo…
A sírástól teljesen elkenődött a sminkje, és ez nagyon megérintett.
„Te jó ég! Mennyi áldozatot hoztak, és most itt sírnak.”
Fogtam a beszédemet, széttéptem, és köszönetet mondtam nekik.
New Yorkból hazatérve meséltem a díjátadóról az ittenieknek,
és a szüleimmel való kapcsolatomról,
illetve arról, hogy milyen kulturális törésvonal van
az első és a második generációs bevándorlók közt.
És szinte mindenki azt mondta, meg is van a következő filmem központi eleme.
TŰZVÁROSI ÁLLOMÁS
A következő megálló Elemetropolisz.
Elemetropolisz sok különböző városból merít
San Franciscótól Amszterdamon át Velencéig.
De mivel New Yorkban nőttem fel,
a legtöbb inspirációt ebből a városból merítettem.
Az Ellis-sziget és a szabadságszobor nagyban hatott erre a filmre.
Ez a reményteli hely, ahol mindenkit szívesen látnak, fontos volt.
Ma sok amerikai ide vezeti vissza a gyökereit.
Ez tökéletes megtestesítője annak, hogy mi az ország lényege,
és számos embercsoport számára bír kiemelt fontossággal a történelemben.
AZ ELEMEK ELSŐ HULLÁMA AZ ELEMEK MÁSODIK HULLÁMA
Ma rengeteg amerikai maga is bevándorló,
vagy bevándorlók gyermeke vagy leszármazottja.
Függetlenül attól, hogy önként kerültek-e ide.
A bevándorlók vérfrissítést jelentenek az adott kultúrának.
Pozitív változást hoznak.
Felpezsdülést hoznak magukkal. Ambíciókat.
Kreativitást.
FRISSEN PÖRKÖLT FARÖNK
Leleményességet.
GYÚJTÓFOLYADÉK
Ezt az országot mindig is olyanok lakták,
akik sokféle helyről érkeztek.
A családom Dél-Olaszországból származik.
Moszkvában születtem.
Édesanyám Finnországból származik.
- Koreából. - Kínából.
Harlemből.
Az anyukája Puerto Ricó-i,
az apukája pedig dominikai.
Európai keverék.
Hatgenerációnyi ez, az, amaz.
De épp ez teszi New Yorkot különlegessé.
Üdvözöljük Elemetropoliszban! Kérjük, készítse elő iratait!
ÜDV ELEMETROPOLISZBAN
Nevük?
Remek. És hogy betűzzük őket?
Talán legyenek inkább Kelvin és Szénia!
JÓVÁHAGYVA
Üdv Elemetropoliszban!
ELEMENTROPOLISZ
A szüleim külön-külön jöttek az Egyesült Államokba.
Egy bronxi templomban ismerték meg egymást.
Édesanyám nagyon magas volt. Apám pedig nagyon alacsony.
De a képeken apám valahogy mindig egymagasnak tűnik anyával.
Az első találkozásukkor anyám semmit nem akart apámtól,
de apám jó híre végül meggyőzte.
Egy pap azt mondta: „Ez a férfi nagyon szorgos, jó életed lesz mellette.”
Az első találkozásuk után öt héttel összeházasodtak.
Én a nászutuk során fogantam, így az esküvőtől kilenc hónapra születtem.
Gyerekkoromban
nem igazán tudtam átérezni, hogy milyen nehéz lehetett nekik
idejönni, és a semmiből új életet építeni New Yorkban,
különösen akkoriban.
Az 1970-es években nem volt egyszerű az élet New Yorkban.
A lakosság száma egyre csökkent.
Az emberek a külvárosba vagy más városokba költöztek.
Akik maradtak, küszködtek a megélhetésükért.
Édesapám 150 dollárral a zsebében érkezett New Yorkba.
Semmije sem volt.
A 70-es évekbeli New Yorkban
75 dollárt költött háromhavi lakbérre, ugyanis lakást bérelt Harlemben.
A maradék 75 dollárból pedig hot dogos kocsit bérelt.
Aztán elég pénze lett ahhoz, hogy üzletet nyisson Észak-Bronxban.
SOHN ZÖLDSÉG ÉS GYÜMÖLCS
Boltot nyitni az 1970-es évekbeli Bronxban
nagyon kemény munkát jelentett.
VEGYESBOLT
A kialakuló etnikai sokszínűség sokakból ellenségességet váltott ki.
Kövekkel dobáltak meg.
Vagy fegyvert fogtak rád, és kiraboltak.
VEGYESBOLT
De így is sorra érkeztek a bevándorlók a 70'-es években,
mert az itteni körülmények
messze jobbak voltak, mint a szülőhazájukban.
És még a rég látott mértékű pénzügyi válság közepette is
lehetőséget láttak ebben a helyben.
- Jo-Joseph? - Yousef.
Yousef? Örvendek!
Egykor az apámé volt ez az üzlet.
- És… - Az rég volt.
Hát, nem most… Bocsánat!
Ez volt apám első vegyesboltja, amit a semmiből épített fel.
Ez elképesztő!
Ezt mind az apám építette fel a saját kezével.
Nem sokat változott.
Persze azért szépen felújították.
Apám elképesztően szorgalmas volt, ami sok bevándorlóra igaz.
SOHN ZÖLDSÉG ÉS GYÜMÖLCS
Hajnalban ki kellett mennie a Hunts Point-i piacra,
hogy árut vegyen.
Ezek a hosszú napok 4:00-kor, 5:00-kor indultak,
és úgy 23:00 körül értek véget a hét minden napján.
Édesanyám volt itt a kasszás.
Elkészítették ezt a nagy faládát, ami a bolt központi eleme lett.
Ezt próbáltuk a filmben is visszaadni.
Üdv!
Ez a hely, ahol a főszereplőink az életüket töltik.
Széndió. Adom is!
Az a bolt nem csupán az a hely, ahol Parázs felnőtt,
vagy egy találkahely a közösség számára, hanem apa álma is.
Ennek segítségével kezdhetett új életet Parázs, az apám, az öcsém és én is.
A TŰZHELY
Ez a bolt a családunk álma.
Egy nap csak a tiéd lesz.
Apám mindezt nekem és az öcsémnek csinálta.
És mire középiskolás lettem,
már rendszeresen tanított az üzlet fortélyaira.
Roppant büszke vagyok, hogy rád bízhatom életem művét.
„Ez lehet a jövőd.”
PARÁZS TŰZHELYE
Az ő tapasztalataikkal
el sem tudták képzelni, hogy valaki megélhet művészként.
Szóval meg akartak védeni ettől.
Parázs a főhősünk.
Nyertem, nyertem! Fényre leltem.
Ő egy huszonéves fiatal tűznő.
Egy igazán kötelességtudó lány.
Szereti a szüleit,
és nagyra értékeli az érte hozott áldozataikat.
Jól vagy?
Csak elfáradtam.
Hadd segítsek!
Az egyik fő problémája a hevessége.
Nem!
Csak adj egyet ingyen!
Ez nem így működik!
És ez akadályozza őt.
De van egy tehetsége, és ez jobban meghatározza a személyiségét.
Kész.
És ez egy bizonyos valaki mellet jobban kijön.
Tűz!
- Tűz! - Hé!
Bocsi!
De tüzes vagy!
Micsoda?
Nem, csak izzik tőled a levegő.
- Nem úgy értem! - Befejezted?
- Remélem. - Gyere!
Sodró Örvény kiváltságos életet él.
A Föld nagyját víz alkotja, így a városlakók többsége is vízlény.
A víz volt ott elsőként, aztán jött a föld,
majd a levegő, és végül a tűz.
Így Örvény kiváltságos,
és nem tudja, hogy milyen, amikor valaki kívülállónak érzi magát.
Én már itt születtem, és otthon a koreai kultúra szerint éltünk.
De az iskola nagyon is amerikai volt.
Ez édesapám második boltja.
Már több mint 20 éve nem jártam itt.
Hihetetlen, mennyire ugyanolyan, mégis más.
Gyerekként csak amerikai akartam lenni.
Akkoriban szégyelltem a kulturális örökségemet,
mert folyton csúfoltak miatta, így nem szerettem.
Hosszú időbe telt megérteni ezt a kettősséget,
hogy amerikai és koreai is vagyok.
Egy részem nagyon vágyott arra, hogy beilleszkedjen,
de aztán ahogy érettebbé váltam, rájöttem, hogy ahogy valaki asszimilálódik,
először szégyelli a kultúráját,
de idővel büszkeséggel tölti el.
BEVÁNDORLÁS
Az asszimilációt az olvasztótégellyel azonosítják,
a bevándorlók amerikaivá válásával.
És ez gyakran a kultúrájuk teljes feladásával jár.
Átveszik a fehérekét.
Mintha lenne valami statikus amerikaiság, amihez igazodniuk kell.
És az ráadásul semmit sem változna az idők során.
Szeretem New Yorkban, hogy itt szinte mindenki hű a kultúrájához.
Üdv az olasz negyedben
Megőrzi azt, amit idehoz a saját országából.
Ez az egész inkább olyan, mint egy saláta, amiben mindenféle zöldség van,
és nem egy olvasztótégely, ahol minden elveszti a jellegét,
és egy homogén dologgá válik.
Apám hot dog árusként kezdte.
Gyűjtögetett, és vett egy üzletet.
Aztán tovább gyűjtött, és vett még egyet, végül övé lett a fél háztömb.
Ez maga az amerikai álom. És emlékszem, ahogy elkísértem,
és jártuk a boltjait, hogy ellenőrizzük őket,
valaki kövekkel dobált meg minket,
és azt mondta, húzzunk vissza Kínába.
Mi meg: „Nem kínaiak vagyunk!”
Csendet!
Szuper.
Átbeszéljük a 102A-t és a 104E-t? Amikor beállnak a sor végére.
KIVIRÁGZOTT A VIVISZTÉRIA
Jó reggelt! Hadd lássalak!
Szia, Carolyn!
Köszi, hogy elvállaltad. Ez a jelenet nagyon közel áll a szívemhez.
ANIMÁTOR
Ahol Parázs és az apukája xenofóbiával szembesülnek.
Ez több módon is megjelenik a filmben,
és ezt az életből merítettem, a New York-i gyerekkoromból,
a hasonló tapasztalataimból.
Egyszer rágót dobtak a hajamba.
És akkoriban nem értettem, de emlékszem,
hogy apa mindig nagyon begurult, ha az emberek odakiabáltak nekünk.
Mindig megrázó ilyen xenofóbiával szembesülni. Ez mindig…
Ebben a filmben
a tűz és a víz nem lehet együtt,
mert mindenki azt mondja, hogy ezt nem lehet.
TILOS A TŰZ
A biztonsági őr nemcsak a munkáját végzi,
nemcsak kiszolgálja a város vezetőségét, hanem azt mondja…
Menj vissza Tűzföldre!
Mivel a tűzlány olyan fiatal, nem érti az egészet.
- Égesse magát máshol! - Tűnés!
Mielőtt elszégyelli magát,
lényegében kezd ráébredni,
hogy ott nem látják szívesen őket.
Gyerekként nem érti az ilyesmit az ember.
Nem érti, mi az a gyűlölet. Nem tudja, mi a tudatlanság.
Azt hiszi, ilyen az élet.
- Igen, ez ismerős. - Tudom.
- Kösz, hogy megcsinálod ezt. - Ugyan!
- Köszönöm szépen. - Köszönöm, hogy rám bíztad.
Köszi!
A xenofóbia és a rasszizmus nem azért jelennek meg a filmben,
mert ezzel mondani akartam valamit.
Hanem mert találkoztam velük.
De a film központi témája mindig is a szerelem volt. Arról szól.
Nem. Örvény, mi nem érintkezhetünk.
És ha eltaláljuk, hogy mennyi sötétséget lehet belevinni,
az segít megérteni a karaktereket,
és hogy mennyi lyuk tátong bennük.
Kudarcot vallottam.
És aztán a szerelem segít megtölteni ezeket a lyukakat
az összes karakter esetén.
Középiskolás koromban
apám vett egy művészellátót.
THOMSON MŰVÉSZELLÁTÓ
Nem akart többé 6:00-tól 21:00-ig dolgozni.
Most az öcsém vezeti ezt a helyet.
A THOMPSON MŰVÉSZELLÁTÓ VEZETŐJE
Bátyjaként az én kötelességem volt, hogy elverjem
és szekáljam.
És ennek minden körülmények között eleget kellett tennem.
- Szerinted is… - Nagyon jól csináltad.
Mivel a szüleink eltiltottak a művészkarriertől,
ezt a boltot nekem szánták.
A koreai kultúrában
ez az idősebb testvér dolga.
Így van.
És…
Aztán Kaliforniába mentem, és ezért a mai napig hálás vagyok.
De még mindig bűntudatom van miatta.
A művészellátóban apánk olyan művészekkel találkozott,
akik képesek voltak megélni a művészetükből.
És itt ébredt rá, hogy egy művész is
képes pénzt keresni, és meg tud élni a munkájából.
Szerintem ekkor fogadta el ezt az egészet.
És hajtani kezdett.
„Ha ezt akarod csinálni, mindent bele kell adnod.”
Mivel a szüleim nem igazán beszéltek angolul,
mi segítettünk nekik boldogulni az öcsémmel.
A legtöbb bevándorló itt vállal gyereket.
Ők gyorsan megtanulják a nyelvet, és ők lesznek a szüleik tolmácsai.
Rajtuk keresztül nyílik meg az ajtó a helyi kultúra felé.
Akár a boltba mentünk, akár a moziba,
mindig kellett valamennyit fordítanunk.
Nem tudom, hogy vettek házat, vagy írtak alá szerződést.
Elképesztő, hogy ezekkel is elboldogultak.
Én kábé harmadikos szinten beszélek koreaiul.
Ezért sosem volt tökéletes a fordításom.
És nem csak a nyelvet kellett lefordítani.
Azt is el kellett magyarázni, ha valami szarkazmus.
És ez sok vitához vezetett,
mivel gyerekként én mondtam meg anyámnak, ebben a kultúrában mit lehet, és mit nem.
Apám ugyan nem beszélte a nyelvet,
de a személyes varázsának hála képes volt kapcsolatot teremteni.
Boldog szülinapot!
Gyerekkorunkban mindig azt mondta,
hogy a Star Trekből és a Bonanzából tanult meg angolul.
Nagyon közvetlen volt, és mindig…
Semmit nem ejtett ki jól,
de úgy tett, mintha mindent jól ejtene.
A „nukleárisra” azt mondta, hogy „Nicaragua.”
Tényleg.
Azt mondta: „Az egy Nicaragua reaktor.” Mi meg kijavítottuk, hogy az „nukleáris”.
„Az ugyanaz. Nem mindegy?”
Egyszer, amikor hazaértem, a spanyol csatornát nézte.
És szóltam neki, hogy ez a spanyol csatorna.
Erre ő: „Tényleg?”
Úgy hazudik, mint a víztojás!
- Folyás. - Mindegy.
- Nem érdekelték a részletek. - Nem hát.
És ezek nem is számítottak, amikor ekkorát fordult velük a világ.
A feleségem is koreai.
Érdekes volt, hogy amikor bemutattam a szüleimnek,
milyen könnyen kommunikáltak.
Néztem, ahogy beszélget velük, megnevetteti őket.
A szüleim sosem nevettek.
Szóval ez nagyon fura volt.
Szóltam is Peternek, hogy ezt látnia kell.
A köztünk lévő nyelvi akadályok nem jöttek ki annyira,
amíg nem láttuk, milyen, ha egyáltalán nincsenek is.
Az volt az iroda, ahol az öcsémmel suli után mindig lógtunk.
És ott volt egy kis tévé, aminek rossz volt a hangszórója.
Így hang nélkül néztük a meséket.
Szerintem a bátyám ott tanult meg rajzolni.
Kaptunk nagy rajztömböket, és mindketten rajzoltunk beléjük.
És egyik nap sima pálcikaembereket rajzoltunk.
Az enyéim olyanok voltak, mint amit akasztófázásnál rajzolnak,
sima egyenes vonalakkal, az övéi…
Nem is. Nagyon jók voltak.
Nem. Az ő pálcikaemberei
szinte életre keltek a papíron,
és érezni lehetett, ahogy mozognak, és kifejeznek ezt-azt.
És ez lenyűgöző volt. Azt hiszem, ezt nevezik tehetségnek.
Azzal telt a gyerekkorom, hogy apámnak segítettem ezeken a helyeken.
Vizek! Tartsd őket szemmel!
Hoppá!
Először biztonsági őr voltam.
Ha lefröcskölted, megveszed!
Figyelnem kellett, hogy valaki ellopott-e valamit.
Nem voltak kamerák, így be kellett állni egy sorba.
Igen. Tükrök voltak, és azokat kellett figyelni.
Teljesen haszontalan voltam.
Többnyire csak játszottam a sorok közt.
A bátyám mindent beleadott a rajzolásba. Folyamatosan éjszakázott.
És a művészellátóban aludt a munka helyett.
Befeküdtem a kábé 60 centis falak közé, rá a kartonokra.
Titkos helyekre, ahol ha anya megtalálta, rákiabált: „Mit csinálsz itt?
Hát itt vagy? Nem dolgozol?”
Ez pont ugyanaz. Te jó ég!
Folyton a hűtőben voltunk, és mindenkit halálra ijesztettünk.
Ha valaki a tejért nyúlt,
a sarokba löktük a kartonokat, így nem tudták…
Nehezen tudták kivenni, és mi nevettünk.
Micsoda egyszerű élet volt ez!
Az egész boltot a magunkénak éreztük. Leckét csináltunk.
Különböző sorokban ettünk, vagy levettünk valamit a polcról.
Még mindig van itt valahol egy kis 80-as évekbeli egészségtelen kaja.
Itt egy kis nasi, itt egy kis péksüti.
Apám arra volt a legbüszkébb velünk kapcsolatban,
hogy mindketten magasabbak voltunk nála.
Egyikünk sem volt magas, de ő alacsony volt,
és mindig azt mondta, együnk, hogy megnőjünk.
Szerintem azért engedte, hogy mindenfélét összeegyünk,
hogy jó nagyra nőjünk.
Hát, gratulálok, apa! Bevált a dolog.
Nem tudom, hogy ez csak akkoriban volt-e szokás,
vagy ma van túl sok helikopter szülő,
de akkoriban hosszú volt a póráz.
Mindenfelé bicikliztünk. Forgalmas utcákon és…
Tanakodtunk, merre menjünk.
És ha olyan környékre tévedtünk, ahol addig nem jártunk,
pár kölyök így szólt: „Ti nem tartoztok ide!”
- Igen. - „Húzzatok innen!”
Mi meg: „Ez a mi országunk is, de menjünk innen!”
- Tényleg. - Igen.
Ketten ültünk egy biciklin.
Egy szülő sem volt a környéken.
Mint A legyek ura városi kiadása. Csak nem a szemüveges Röfivel,
hanem a banánnyerges bringás Ramónnal.
Most, hogy már én is szülő vagyok, nagyon elöntött a nosztalgia.
Apám boltjait járva feltör a sok régi emlék.
Anya kartonpapírral terített le raklapokat,
mi pedig azokon ülve kártyáztunk.
Apa a bolttal törődött,
aztán amikor nem voltak vevők, gyorsan evett velünk valamit.
Egyszerű ételeket ettünk.
Igen.
Szinte még érzem az ízét.
san francisco KALIFORNIA
Ha ez boldoggá tesz,
- én nem… - Tényleg boldoggá tette.
Sokat köszönhetek Phillipnek.
Beleszerettem valakibe, aki nem koreai.
A Kaliforniai Művészetek Intézetében találkoztunk.
Én másodéves voltam, te pedig gólya.
Amikor először hallottam nevetni őt, azonnal megdobbant a szívem.
Belé szerettem.
Az volt a legszebb időszakunk.
Igen, az jó volt.
Aha.
A nagyanyánk utolsó szavai így szóltak: „Koreai nőt vegyél el!”
És utána meghalt.
- És… - Szabadság!
Egyvalamit ígérj meg:
tűzzel házasodj!
Senki nem volt elég jó, aki nem koreai.
Nagy volt a nyomás.
Ez gyönyörű!
Mennyi idő után is jegyeztelek el?
Úgy hét év után?
Azt hiszem, igen.
Titokban tartottalak.
Apám nagy szeretettel fogadott, de anyám nem tudta, hogy fogadjon.
Ki ez a pasas?
A szerelem tartott együtt minket.
Ez túl nyálas? Bocs!
Nagyon nyálas.
De aztán anya is megenyhült. Érezted?
Olyasmiket mondott, hogy jót teszek neked.
„Anna jól bánik a pénzzel. Te nem.”
- Mert te… - Igen.
De nagyon lassan nyílt meg.
Apukád mindig kedves volt.
Hatalmas adag salátákat csinált nekem.
Aha.
Igen, mert mi nem ettünk salátát.
Ez kedves volt tőle.
- Igen, ez hiányzik. - Aha.
Hadd fényképezzelek le!
A szüleim sosem mondták, hogy „szeretlek”.
Sohasem mondtak ilyet.
Csak később értettem meg, hogy nem is kellett nekik.
A koreai kultúrában úgy tartják,
hogy ezt a gondoskodással fejezik ki.
Anyukád imádott kabátot venni nekem.
Tudom. Ő így fejezte ki, hogy szeret téged.
Még sosem csináltam semmit, ami ennyire személyes lett volna.
Ez a film a szeretet által vezérelt gesztusokról szól.
ZÁRVA KIVIRÁGZOTT A VIVISZTÉRIA!
Parázs találkozott a xenofóbiával,
amikor nem engedték be valahova, hogy megnézzen egy gyönyörű virágot.
De Örvény kitalálja, hogy mutassa meg neki.
Örvény ezzel a gesztussal fejezi ki a szerelmét Parázs felé.
Az Elemi nem csupán egy tűzlány és egy vízfiú szerelméről szól.
A szülő-gyerek kapcsolatról is.
A szüleim a folyamatos gesztusaikkal fejezték ki a szeretetüket.
A gondoskodásuk által tudatták velünk, hogy szeretnek.
Derék lány.
Pont a film elkészítése közben hagytak itt,
és ezzel tisztelgek előttük.
Ez az én gesztusom.
Így fejezhettem ki legjobban, hogy szeretem őket.
Két hot dogot szeretnénk.
Köszönöm.
Egészségünkre!
Két falatban meg tudnám enni.
Ennek azóta is sütiszaga van.
ELEMI
Elérhető a DISNEY+-on
Vége