Downloaded from YTS.MX
De bedste historier kommer fra det virkelige liv.
Jeg lærte engang at spille violin.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg var rædsom, men der kom et øjeblik, hvor man fandt C'et, så den summede,
fordi man ramte den helt perfekt.
Det kan også ske med historier.
Nogle historier rammer tonen så perfekt, at de får alle til at vibrere.
En slags universel akkord.
Men så skal historiefortælleren bruge det virkelige liv.
Hej. Må jeg bede om en hotdog?
Jeg er født i New York og opvokset i Bronx.
Min far havde to købmandsbutikker.
Da jeg lærte om det periodiske system i skolen,
syntes jeg, at tabellen lignede et lejlighedskompleks.
Folk, som bor oven på hinanden, ligesom i New York.
Hver af de små blokke var en særskilt kultur.
Kobber boede ved siden af zink, men pas på helium, som er fuld af luft.
Det var sjovt at give hvert grundstof en personlighed.
Og det blev startskuddet til Elementært.
Hold alle lemmer og grene indenfor.
GOD KEMI
HISTORIEN BAG ELEMENTÆRT
Elementært er en film, hvor jord, luft, vand og ild
er figurerne, der lever i samfundet.
Og i denne elementernes verden
er der en Ildfamilie, som er immigreret fra Ildland,
og de prøver at finde et ståsted i en travl by,
der ikke er så vild med Ild.
Tørre blade.
Buller er butiksejer ligesom min far, og han har taget sit hjemland med sig
og prøver at få det til at passe ind i samfundet.
Hans kone, Lucinda, er gammeldags
og føler, at Ildfolk skal opføre sig på en bestemt måde.
Det er ægte kærlighed. Det har jeg aldrig lugtet på den der.
Så kører den igen.
I denne familie er der en ung Ildpige,
som forelsker sig i en uden for hendes eget lokalsamfund.
Men vand og ild kommer ikke godt overens,
fordi de kan slukke hinanden eller koge hinanden væk.
Her hos Pixar lægger man altid lidt af sig selv i sit arbejde.
Og i Elementært brugte jeg to sider af mig selv,
nemlig forholdet til mine forældre og deres butik,
og så forholdet til min kone, som ikke var koreansk,
og det kultursammenstød, det skabte med min familie.
Jeg hedder Evan.
Ilena.
New York City er nok et af verdens mest mangfoldige steder.
Når man går igennem byens fem distrikter,
kan man opleve kulturer fra hele verden.
Der bliver talt flere sprog i New York end i nogen anden by i hele landet.
Immigranter og emigranter kommer til landet for at arbejde.
Deres største ressource er deres motivation til at klare sig godt
og klare sig godt for deres børns skyld.
ILDSTEDET
Min bror og jeg voksede op i vores forældres købmandsbutikker.
Når vi fik overskud fra butikken,
tog min mor min bror og mig med i biografen i Bronx.
De fleste af filmene var amerikanske og foregik på engelsk.
Min mor var vild med Kevin Costner.
Hans hår gjorde noget ved min mor.
Hun kunne ikke få nok af hr. Costner.
Når man sad ved siden af hende, hviskede hun…
"Hvad sagde de?" Og jeg var… "Manden er forelsket i kvinden."
Jeg kan huske, at min mor tog mig med hen på biblioteket for at se Dumbo.
Og jeg kan huske, at jeg ikke behøvede at oversætte for hende.
Hun havde skabt forbindelse til de her dyr.
Hun blev meget følelsesladet, da mor-elefanten blev låst inde.
Jeg har altid elsket, at animationer kan være så universelle.
Jeg kan huske følelsen af at skabe forbindelse til noget helstøbt,
som kunne være ens egen historie.
Vi er i White Plains. Vi skal hjem til min mors hus.
Vi kører i min mors og fars bil,
som jeg ikke ved, hvad jeg skal gøre med, nu da de er døde.
Mine forældre kom fra Korea.
De kom til USA sidst i 60'erne, start 70'erne.
Min far ville prøve lykken og starte en forretning i New York.
AFGANGE
Min mor var sygeplejerske.
De støttede mig ikke i min kærlighed til kunstneriske fag under min opvækst.
Det er lidt af en kliché blandt visse asiatiske amerikanere,
at vores forældre ikke så vores job i den her branche som egentlige karrierer.
Man skal være læge eller advokat,
men man skal ikke være kunstner, for det kan man ikke leve af.
Elementært er bestemt ikke nogen selvbiografi,
men den er helt sikkert inspireret af mine egne erfaringer i New York
og mine forældres butikker.
Jeg ville bare være animator.
Det var min drøm.
Det, som satte det hele i gang,
var en flipbog, jeg så som barn.
Jeg prøvede den igen og igen.
Det var så magisk med tanken om, at bevægelsen var lavet af billeder.
Og det gjorde mig vildt betaget.
Det her er de bøger, jeg tegnede i, da jeg var syv eller otte.
Tænk, at min bror har fundet dem.
Jeg tegnede altid i hjørnet på mine skolebøger.
Oppe i hjørnet på alle bøger, jeg har læst, er der en lille flipbog.
Det her hjørne er beskidt efter at have flippet den så mange gange.
Jeg kunne godt have animeret boldtræet lidt bedre.
Hold da op. De lugter af min barndom.
Jeg fik overbevist mine forældre om at lade mig gå på kunstskole.
peter sohns elevfilm
Jeg gik i skole i New York og så på CalArts i Sydcalifornien.
Efter skolen fik jeg job i L.A., og derfra kom jeg til Pixar i 2000.
Jeg startede i deres art department på Find Nemo.
Alle film, som jeg har arbejdet på, var i art department…
Spot falder ud, og Arlo griber ham.
…eller historieudvikling. Somme tider animation.
-Med kysset? -Ja, det er godt.
En gang imellem lavede jeg stemmelægning.
Hør, dame!
Min allerførste var…
Hør her!
…en røver i De utrolige…
…som Helen Parr slår ud.
Hør…
Emile er den næste i Ratatouille.
Jeg er sulten.
Jeg har ikke brug for indemad for at være glad.
Okay, okay. Jeg kan smage noget.
Måske er det nøddesmagen. Eller noget syrligt.
Vil du forsvare Ommer Kappa (OK)?
Og Scott Squibbles i Monsters University.
Jeg hedder Scott Squibbles.
Mine venner kalder mig Squishy.
Jeg er uerklæret, ubundet og uvelkommen alle andre steder end her.
Så vil jeg meditere lidt.
Jeg lagde også stemme til samleren i Den gode dinosaur.
Jeg navngiver dem og beholder dem.
Og så var der Sox i Lightyear.
Jeg kan afspille sovelyde, hvis det er. Jeg har flere muligheder.
Ocean Paradise, Lower East Side og venteværelset hos tandlægen.
Godnat, Buzz.
På filmen Op var jeg med til at udvikle figurerne.
Jeg lavede en masse udgaver af Russell.
En af dem var en lidt buttet udgave af mig selv.
En mere buttet udgave.
Russell er ikke helt mig, men der er en del af mig i ham.
Hatten er helt sikkert.
Der er noget, jeg er stolt af som asiatisk amerikaner,
nemlig, at han er asiat og ikke taler med accent.
Der er ikke blevet brugt nogen asiatiske stereotyper.
Han var bare en asiatisk amerikaner. Og jeg nyder at være en del af det.
Det var en heldig sti for mig.
Jeg ville bare være animator. Ikke andet. Hele mit liv.
Men jeg elsker at fortælle historier.
Som et slags pulsslag, der stiger op.
Jeg havde en idé til en kortfilm, og de lod mig gøre det.
DELVIST SKYET
Det var mit første instruktørjob.
Og så gik jeg videre til Den gode dinosaur.
Og nu Elementært.
ELEMENTÆRT
Det hele stammer fra min kærlighed til arbejdet
og at være heldig med mine muligheder.
Noget af inspirationen bag filmen var den her pris,
som jeg modtog i Bronx lige efter Den gode dinosaur.
Min familie og jeg havde aldrig deltaget i sådan noget før.
De var alle sammen klædt så fint på. Min far havde sin flotteste toupé på.
Da jeg gik op på scenen og så ud over publikum,
sad min mor, far, bror og hans kone forrest.
Min far var stoisk og åndede meget tungt for ikke at komme til at græde.
Og min mor var… Hun havde mascara løbende
ned ad ansigtet, fordi hun græd,
og det ramte mig lige i hjertet.
"Du godeste."
De havde ofret så meget for mig, og se dem nu.
Jeg rev min tale i stykker og nøjedes med at takke dem.
Jeg kom tilbage fra New York og prøvede at forklare ceremonien for folk
og mit forhold til mine forældre
og nogle af de kulturchok, som man får,
som første generation, i modsætning til anden generation.
Stort set alle har sagt: "Det er filmens hjerte.
Det er hjertet i dit næste projekt."
BRANDSTATION
Næste stop: Element City.
Selve Element City var baseret på mange forskellige byer,
lige fra San Francisco til Amsterdam og Venedig.
Men fordi jeg voksede op i New York,
var der mange steder, der inspirerede flere øjeblikke i filmen.
Ellis Island og Frihedsgudinden var store inspirationer.
Idéen var at skabe et sted med håb, hvor folk blev budt velkommen.
Mange amerikanere kan spore deres rødder tilbage til Ellis Island.
Det var en kæmpe hyldest til det, som det her land står for,
og det betyder noget ganske særligt for mange grupper.
FØRSTE ELEMENTBØLGE ANDEN ELEMENTBØLGE
Mange amerikanere er enten selv immigranter
eller børn eller efterkommere af immigranter.
Også selv om deres forfædre måske ikke tog hertil frivilligt.
Immigranter forsyner altid en kultur med nyt blod.
De ryster op i det hele på en god måde.
De har mere kant. De har ambitioner.
De har kreativitet.
RISTEDE KÆVLER
De har opfindsomhed.
LIGHTERGAS
Det her land har altid bestået af folk,
som er kommet fra mange forskellige steder.
Min familie kommer fra Syditalien.
Jeg er født i Moskva.
Min mors familie er fra Finland.
-Fra Korea. -Kina.
Fra Harlem.
Hendes mor er fra Puerto Rico,
og hendes far er fra Den Dominikanske Republik.
Europæisk blanding.
Sjettegenerations- et eller andet, et eller andet.
Men det er det, der gør New York City til noget særligt.
Velkommen til Element City. Hav venligst jeres papirer klar.
Jeres navne?
Storartet. Hvordan staver vi det?
Hvad med, at vi skriver Buller og Lucinda?
GODKENDT
Velkommen til Element City.
Mine forældre kom til USA hver for sig.
De mødte hinanden i en kirke i Bronx.
Min mor var meget høj, og min far var meget lav.
Det lykkedes ham at være på højde med min mor på alle billederne.
Min mor ville ikke vide af ham, da de mødtes første gang,
men min fars gode rygte fik hende overbevist.
En præst sagde: "Han arbejder hårdt. Han vil give dig et godt liv."
Efter de mødtes første gang, blev de gift fem uger senere.
Jeg er undfanget på bryllupsrejsen, så jeg kom til verden ni måneder senere.
Da jeg var barn, forstod jeg ikke, hvad det krævede af dem
at komme hertil med ingenting og opbygge et liv i New York City,
især dengang.
Verden i 70'ernes New York City var en vanskelig en.
New Yorks befolkning var i tilbagegang.
Folk flyttede til forstæderne og forlod byen.
Mange af dem, der valgte at blive, kæmpede for at overleve.
Min far kom til New York med 150 dollar på lommen.
Han kom hertil med ingenting.
I 70'ernes New York
kunne 75 dollar give én tre måneders husleje i en lejlighed i Harlem.
Han lejede en hotdogvogn for de sidste 75 dollar.
Han sparede nok op til at købe en købmandsbutik i det nordlige Bronx.
SOHNS FRUGT & GRØNT
Det at åbne en købmandsbutik i Bronx
i 1970'erne har været rigtig hårdt arbejde.
Der var mange racemæssige forandringer og en masse fjendtlighed.
Folk smed sten efter én.
Andre gange blev man plyndret.
Men der kom stadig immigranter hertil i 1970'erne,
fordi situationen og forholdene her var meget bedre end i deres hjemlande.
Og de så muligheder selv midt i en økonomisk krise,
som vi ikke havde oplevet i rigtig lang tid.
-Jo-Joseph? -Yousef.
Yousef? Godt at møde dig. Min far har ejet den her butik.
-Det er længe siden. -Ja, det er… Det må du undskylde.
Det er min fars første butik, som han byggede op fra grunden.
Det er fantastisk.
Min far har bygget alt det her. Bygget det med sine hænder.
Den har ikke rigtig forandret sig. Den er helt sikkert bragt til live.
Min far havde en vanvittig arbejdsmoral, som immigranter ofte har.
SOHNS FRUGT & GRØNT
Han skulle tidligt op om morgenen og tage til Hunts Point Market
og hente grøntsager.
Det var lange dage, der startede kl. 4-5 om morgenen,
og varede til kl. 23, hele ugen.
Min mor stod ved kassen her i midten.
De havde bygget en stor trækasse, som var hjertet i butikken.
Det har vi prøvet at genskabe i filmen.
Velkommen.
Der var det her center, hvor vores hovedpersoner boede.
Kulnødder, så gerne.
Kulnødder, så gerne!
Den butik er ikke kun det sted, hvor Ilena voksede op,
og ikke kun et samlingspunkt for samfundet, men fars drøm.
Det skulle give Ilena et nyt liv, ligesom min far gjorde for os.
ILDSTEDET
Denne butik er vores families drøm. En skønne dag bliver alt dette dit.
Min far og jeg opbyggede alt det her til min bror og mig.
Og da jeg begyndte at gå i folkeskole og high school,
var han begyndt at tale om, at jeg skulle overtage forretningen.
Jeg er så stolt af, at du skal overtage mit livsværk.
"Det her kan være en mulig fremtid for dig."
ILENAS ILDSTED
De kunne ikke se, hvordan man kunne arbejde med kunstfag og leve af det.
De beskyttede os ved altid at sige nej.
Ilena er vores protagonist.
Vinder, vinder, ilden svinder.
Hun er en ung Ildkvinde i 20'erne.
Hun er en pligtopfyldende datter.
Hun elsker sine forældre,
og hun er taknemmelig for de ofre, de har gjort for hende.
Er du okay?
-Jeg er bare træt. -Lad mig hjælpe dig.
Et af hendes problemer er temperamentet.
Nej. Nej. Nej.
-Giv mig nu bare en gratis! -Det er ikke sådan, det fungerer.
Og det er en hindring for hende.
Men hun har et talent, der er en del af hendes personlighed.
Sådan.
Og det bliver udløst af en, som hun møder.
Brand! Brand!
-Brand! -Hov!
Undskyld.
-Du er så hot. -Undskyld?
Nej, jeg mener, at du er rygende varm.
-Jeg mente det ikke på den måde. -Er du færdig?
-Ja, tak. -Denne vej.
Evan Dønning kommer fra et privilegeret liv.
Jorden består mest af vand, så man skal mærke, at der er mest vand i byen.
Vandet kom først, og så kom jorden,
og så luften og til sidst ilden.
Så han levede privilegeret,
og han kendte ikke til følelsen af, at verden ikke er indrettet til én.
Jeg blev født her og har levet et meget koreansk liv, kulturelt set.
Men i skolen var det meget amerikansk.
Det her er min fars anden købmandsbutik.
Jeg har ikke været her i over 20 år.
Tænk, at det både ligner sig selv og alligevel ikke.
Som barn ville jeg gerne være amerikansk.
Og dengang skammede jeg mig over min afstamning,
fordi alle altid gjorde grin med det, og det kunne jeg ikke lide.
Det tog mig lang tid at forstå de to dele af mig selv,
både den koreanske og den amerikanske.
Der var en stor del af mig, der gerne ville passe ind,
men det er en del af ens udvikling,
at når man tilpasser sig noget,
så kommer først den fase, hvor man skammer sig over sin kultur,
og så udvikler det sig senere til stolthed.
Tilpasning hænger sammen med konceptet om smeltediglen,
hvor immigranter bliver til amerikanere.
Og det betyder somme tider, at ens kultur udvandes.
Så den mister al farve.
Den antager, at der er nogle statiske amerikanske ting at tilpasse sig til.
Og dermed antages det også, at den ting forbliver konstant.
Det skønne ved New York er, at alle holder fast i deres kultur.
Velkommen til Little Italy
De beholder det, som de har med hertil fra deres hjemlande.
Så det er mere som en salatskål
med forskellige grøntsager, der bor sammen,
frem for en smeltedigel, hvor man fjerner ting
og bliver mere og mere homogene.
Min far lagde ud med en hotdogvogn.
Han sparede op. Købte en bygning.
Sparede op. Købte endnu en, indtil han ejede den halve boligblok.
Det er den amerikanske drøm, men jeg kan huske, at vi gik rundt
fra butik til butik for at se, hvordan det gik,
og der var nogen, der smed sten efter os.
Og de sagde: "Tag hjem til Kina!" Og vi sagde: "Vi er ikke kinesere!"
Ti stille!
Fedt.
Kan vi tale om 102A og 104E, hvor de stiller sig om bagest i køen?
SE BLÅREGNEN BLOMSTRE
Godmorgen. Hvor kan jeg se dig?
Hej, Carolyn. Tak, fordi du ville være med.
Den her står mit hjerte nært.
Fremmedhadet, som Ilena og hendes far oplever.
Det tager mange former i filmen,
og det kommer fra et virkeligt sted for mig, der er vokset op i New York
og har oplevet ting som det her.
Jeg havde tyggegummi i håret. Det kan jeg huske.
Jeg vidste det ikke dengang, men jeg kan huske,
at min far blev meget vred på dem, der råbte ad os.
Fremmedhad er altid chokerende, for hver eneste gang…
I den her film kan ild og vand ikke være sammen.
Der var et øjeblik, hvor verden siger, at de ikke skal være sammen.
ILD IKKE TILLADT
Vagten… Han gør ikke sit arbejde.
Han holder sig ikke kun til bureaukratiet. Han siger…
Tag tilbage til Ildland!
Og fordi hun er så ung, tænker hun: "Hvad foregår der?"
-Gå et andet sted hen og brænd! -Forsvind!
Før hun begynder at skamme sig,
får hun den her følelse af: "Vi er ikke velkomne her."
Et barn ved ikke, hvad det betyder.
Man ved ikke, at det er had. Man ved ikke, det er uvidenhed.
Man tror bare, at livet er sådan.
-Jeg ved, hvordan det føles. -Ja.
Jeg sætter meget pris på det.
-Mange tak. -Og tak for tilliden.
Tak til dig.
Fremmedhadet og racismen var ikke et koncept, som
jeg har meget brug for at tale om. Det er bare oplevelser.
Men det var hele tiden en kærlighedshistorie.
Det var hjertet i den.
Nej, vi kan ikke røre ved hinanden, Evan.
Og de her dystre oplevelser kunne i den rigtige mængde
hjælpe os med at forstå, hvem figurerne var
og de huller, som de havde i deres liv.
Jeg svigter.
Og så begynder kærligheden at udfylde hullerne
hos alle figurerne.
Da jeg gik i high school,
fandt min far en hobbybutik, som han overtog.
Han orkede ikke at arbejde fra kl. 6 til kl. 23 mere.
Min bror driver nu fars butik.
Som storebroderen var det min opgave at give ham tæsk
og gøre hans liv til et helvede.
Og jeg tirrede ham, lige meget hvor vi var henne.
-Ville du ikke sige, at… -Det klarede du godt.
Fordi vores forældre sagde nej til en karriere inden for et kunstfag,
skulle jeg arve butikken.
I koreansk kultur er det et ansvar, der tilfalder den ældste søskende.
Det er rigtigt.
Og…
Men jeg rejste til Californien, og det er jeg stadig taknemmelig for.
Men jeg har stadig skyldfølelse.
Fordi vores far havde en hobbybutik, mødte han mange kunstnere,
der rent faktisk kunne leve af det.
Og den der idé med: "Vent, er du kunstner?
Kan man tjene penge på det? Fungerer det rent faktisk?"
Det var vist det øjeblik, hvor vores far accepterede det.
Og han begyndte at presse på.
"Hvis du skal gøre det her, så skal den have hele armen."
Fordi mine forældre talte dårligt engelsk,
blev min bror og jeg en slags kulturelle mæglere.
De fleste immigrantbørn bliver født her.
De lærer sproget meget hurtigt og fungerer som tolke for forældrene.
Og de fungerer som en slags indgang til en større kultur.
Når man skulle købe ind eller i biografen,
var der altid noget, der skulle oversættes.
Jeg ved ikke, hvordan de købte huse eller underskrev kontrakter.
Det var utroligt, at de kunne navigere rundt i den del af verden.
Mit koreanske er ikke så godt, så jeg oversætter på 3.-klassesniveau.
Så der opstår altid noget fejlkommunikation.
Man oversætter konstant, og det er ikke kun sproget, men også:
"Nej, nej. Det kaldes for sarkasme, mor."
Det var kilden til en masse skænderier,
hvor jeg som barn måtte fortælle min mor, at vi ikke kunne gøre dit og dat.
Fordi min far ikke talte sproget,
brugte han sin charme til at skabe forbindelser.
Tillykke!
Han fortalte, at han som barn
lærte at tale engelsk fra Star Trek og Bonanza.
Han var meget selskabelig af natur, og han ville altid…
Han kunne ikke udtale ordene,
men han udtalte dem, som han syntes, de burde udtales.
Han udtalte ordet "nuclear" som "Nicaragua."
Ja.
Og så sagde han: "Der er Nicaragua-reaktoren."
Og vi sagde: "Far, det udtales 'nuclear'."
"Det er det samme." Ikke også?
En dag kom jeg hjem, og så sad han og så spansk tv.
Og jeg sagde: "Far, du ser spansk tv." "Gør jeg?"
Jeg tror, han lyver, så vandet siver af ham.
-Driver. -Ja ja.
Han gik ikke op i detaljerne.
De detaljer var ikke så vigtige, når verden var så fremmed for dem.
Min kone kom fra Korea.
Da hun mødte mine forældre for første gang, flød samtalen så let.
Jeg betragtede Heather tale med mine forældre og få dem til at grine.
Mine forældre lo ellers aldrig. Og det var så bizart.
Og jeg sagde: "Du skal se det her, Peter."
Forståelsen af, hvor slem sprogbarrieren var,
kom ikke rigtig, før man så, hvad der skete, når den ikke var der.
Det her er kontoret, hvor min bror og jeg hang ud efter skole.
Der stod et lille tv, hvor lyden ikke virkede.
Så vi så tegnefilm uden lyd.
Jeg tror, det var der, min bror lærte at tegne.
Vi havde de her store blokke, hvor vi tegnede i hver vores ende.
Der var en dag, hvor vi sad og tegnede tændstikmænd.
Og mine tændstikmænd var den der helt klassiske
med helt lige streger, og hans…
De var ikke så gode.
Hans havde personlighed. De dansede på papiret,
og man kunne mærke følelser og udtryk hos en dum tændstikmand.
Og du sagde: "Det er da anderledes. Det er…"
Det er vist det, man kalder "talent".
Min barndom bestod af at prøve at hjælpe min far med butikkerne.
Vand. Hold godt øje med dem.
Hovsa!
Mit første job var som vagt.
Hvis du sprøjter på den, køber du den!
Hele jobbet bestod af: "Jeg tror, at ham der stjal noget."
Der var ingen kameraer, så man stod bare der i gangen.
Ja, man stod og gloede på spejlene.
Jeg hjalp overhovedet ikke. Jeg løb rundt og legede i gangene.
Når min bror tegnede, blev han altid længe oppe, og han tegnede konstant.
Men når man skulle arbejde i hobbybutikken,
fandt han et sted at sove.
Væggene stod en halv meter fra hinanden,
og jeg klemte mig selv op oven på hylderne.
Det var små skjulesteder, og min mor sagde: "Hvad laver du her?"
"Er det her, du gemmer dig fra arbejdet?"
Det her ligner sig selv. Åh gud.
Vi plejede at gemme os i køleskabet og skræmme livet af folk.
Hvis nogen skulle have mælk,
skubbede man kartonen ud til kanten, så de ikke kunne…
De kunne ikke få fat i den, og vi fnisede.
Det simple liv. Det var det her.
Vi tilbragte vores liv i butikken. Vi lavede lektier her.
Vi spiste frokost i gangene eller tog mad.
Der er stadig noget junkfood fra 80'erne,
som sidder heromkring.
Det her er fra Sara Lee. Det her er Hostess.
Det, der gjorde ham mest stolt som far, var:
"Se, hvor høje mine to sønner er."
Vi er slet ikke så høje, men han er ikke selv så høj,
så det var altid noget med: "Spis mad, så I kan vokse."
Jeg går ud fra, at han lod os spise al den mad her,
så vi kunne blive store og høje.
Så tillykke, far. Det lykkedes.
Jeg ved ikke, om det bare var den tid
eller forældre i dag, der pylrer om deres børn,
men der var ikke nogen, der holdt øje med os.
Vi cyklede overalt. På trafikerede gader og…
"Hvor skal vi nu cykle hen?"
Og hvis man endte i et andet nabolag, hvor man ikke havde været før,
så sagde børnene der: "I hører ikke hjemme her!"
-Ja. -"Skrid med jer!"
"Det her er også vores land, men lad os smutte."
Ja. Og vi kørte altid to på én cykel.
Der var ingen forældre i syne.
Som en Fluernes herre i byen, men i stedet for Piggy med brillerne
var det Ramón med cyklen med banansædet.
Nu hvor jeg selv har fået børn, er jeg blevet nostalgisk.
Minderne vælter frem, når jeg går rundt i min fars butikker.
Min mor havde de her træpaller, som hun lagde pap ovenpå,
og så sad vi og spillede kort.
Min far passede butikken,
og når der ikke var kunder, kom han ind til os og spiste noget mad.
Enkel mad med min mor og far.
Ja.
Ja, den går lige i følelserne.
san francisco CALIFORNIEN
-Hvis det gør dig glad… -Det gjorde det virkelig.
Jeg skylder Phillip en masse.
Jeg forelskede mig i en, som ikke var koreaner.
Vi mødtes i CalArts. Hun var en fantastisk kunstner.
Det var mit andet år og dit første år.
Da jeg hørte hende grine første gang, smeltede mit hjerte.
Jeg forelskede mig i hende.
Jeg tænker tilbage på den tid som den bedste i mit liv.
-Det var en god tid. -Ja.
Vores bedstemors sidste ord var: "Gift dig med en koreaner."
Og så døde hun.
-Og… -Frihed!
Lov mig noget. Gift dig med Ild.
Hvis de ikke var koreanere, så var de ikke gode nok.
Det er virkelig et pres.
Hvor er her smukt.
Hvor lang tid var vi sammen, før vi blev forlovet?
-Var det omkring syv år? -Ja, sikkert.
Jeg skjulte dig for dem.
Min far var meget åben, men min mor var usikker på dig.
Hvem er den fyr?
Kærligheden holdt os sammen.
-For plat? Undskyld. -Det er virkelig plat.
Jeg synes, at hun åbnede sig med tiden. Kunne du mærke det?
Hun fortalte mig forskellige ting…
"Anna er god til penge. Det er du ikke."
-Fordi du er… -Ja.
Men jeg kan huske, at det tog hende lang tid.
Jeg kan huske, hvor sød din far var.
Han lavede en stor salatskål kun til mig.
Ja, for vi spiser ikke salat.
Det var rigtig pænt af ham.
-Ja, det savner jeg. -Ja.
Lad mig tage et billede af dig.
Mine forældre sagde aldrig: "Jeg elsker dig."
De ord sagde de aldrig.
Først senere i livet forstod jeg, at de ikke behøvede sige det.
I Korea er der en form for kulturel forståelse af,
at når man tager sig af nogen, så betyder det, at man elsker dem.
Din mor elskede at købe jakker til mig.
Ja, det var hendes måde at sige, at hun faktisk elskede dig.
Jeg har aldrig lavet noget, der var så personligt.
Den her film handler om at vise kærlighed.
Der var et øjeblik i Ilenas fortid, hvor hun oplevede fremmedhad,
og hun måtte ikke komme ind på stationen og se den smukke blomst.
Evan finder en måde at vise den til Ilena.
Det er Evans måde at fortælle Ilena, at han elsker hende.
Elementært er ikke kun en historie om en dreng og en pige, ild og vand.
Den handler også om forælder og barn.
Mine forældre viste altid deres kærlighed.
Når de tog sig af hinanden, var det deres "jeg elsker dig".
Min dygtige datter.
Eftersom jeg har mistet mine forældre under den her film,
er den blevet til en hyldest til dem. Det er min kærlighedsgestus.
Det var den bedste måde at sige: "Jeg elsker dig."
Vi vil gerne bede om to hotdogs.
Tak.
Skål.
Jeg kan kun spise to bidder.
Der sidder Twinkie-papir fast i den.
DISNEY PIXAR ELEMENTÆRT
Nu ude på DISNEY+
Slut