84-ТИ ДЕН
Здравейте.
В Германия ежегодно умират над 400 души при домашен пожар.
Спокойно, нищо не продаваме.
Ще проверим детекторите ви за дим безплатно.
Батерията сменете и спокойно спете!
Момент. Виждала съм ви.
Майчице, вие сте двойката, която...
Съжалявам.
Заповядайте.
ЕЛЕКТРОУСЛУГИ "КЛАТ И СИН"
- Със съпруга си ли живеете? - С приятеля ми.
Ако мога така да го нарека.
Ту се разбираме, ту се разделяме.
- Благодаря за чая. - Моля.
Кога е големият ден?
Терминът ми е след две седмици, но бебето май ще подрани.
- Пупи? - И моята Ванда се роди по-рано!
Дъщеря ми, която изчезна. Хич не я свърташе в корема ми.
- Къш! - Всичко наред ли е?
Пусни, гадино.
Здравей, бебенце.
Влизай там.
- Сигурно сте на седмото небе. - Всъщност умирам от страх.
Така е цял живот. Още от раждането вечно им трепериш.
Да не им се случи нещо.
А когато наистина им се случи...
Съжалявам за това, което ви е сполетяло.
Как го преживявате?
Добре съм.
Дразня се, като ни разпознаят.
Зверчето ме ухапа. Май ми трябва ваксина против тетанус.
Това е семейство Клат.
Доскоро нормална фамилия. Каквото и да значи това.
Плащаха данъци,
караха скромна кола и обичаха неделното кафе с торта.
Но един ден...
КЪЩА 22 Е СВЪРЗАНА
...стана сложно.
Много сложно.
Но докъде бихте стигнали, ако загубите скъп човек?
Това е Зундерсхайм -
"нормалният" град, където живее "нормалното" семейство Клат.
Бас държа, че всеки знае подобно място.
Градче, където поддържаш местния отбор,
пиеш бира в местната кръчма,
а ако в двора ти поникне грамадна тиква,
те снимат за местния вестник.
Зундерсхайм дори си има своя легенда.
Този тип - Нупелвокен.
Рогат звяр, който обитава гората
и веднъж годишно, в Нощта на Нупелвокен, влиза в града
и краде най-хубавата девойка, за да я изяде.
Дали не беше, за да я вземе за невеста? Все забравям.
Както и да е, Нощта на Нупелвокен е празник в Зундерсхайм -
хората се костюмират, пият шнапс и има голям парад,
на който мъж с тесен костюм се преструва, че отвлича дете.
Сега като се замисля, звучи доста зловещо.
Но най-интересните приказки са с чудовище, нали?
Само че в приказките зла участ сполетява чудовищата, а не красивите девойки.
ДЕНЯТ НА ИЗЧЕЗВАНЕТО
Ванда?
Каква е тая олелия? Просто направи палачинки.
Защо не си с костюм?
Ами ти? Нямаха ли твой размер?
Не си ли с костюма?
- Горнището - след мача. - Родителският пикник е в 12 ч.
- Не беше ли в 14 ч.? - Не.
Без паника.
Мачът е в 10:30 ч., плюс почивката... Ще съм в училището в 12:35 ч.
Или просто ще си тръгна по-рано от мача.
Щом аз ще спретна салата за цяла армия, и ти можеш да дойдеш навреме.
Катарина пак ли теб нагърби с тази задача?
Ванда! Броя до пет и ако не слезеш...
Какво ще направиш?
Ето ме и мен. Може ли малко по... Още.
Добре, спрете. Малко назад. Идеално. Та, това съм аз.
Вече познавате Карлота и Дедо, тоест майка ми и баща ми.
Тук изглеждат щастливи, само че не знаят какво ще им се стовари.
Онзи зубър е малкият ми брат Оле.
Глух е и носи слухов апарат, ала често си го спира.
Май обича тишината. Блазе му.
СИЛНА ЖЕНА
Моят костюм. Не съм ли най-красивата?
Хубав костюм.
Тийнейджърките защо винаги се обличат предизвикателно?
Мамо, не бъди толкова закостеняла.
- Добро утро, глупчо. - Какво искаш?
Като девственик ли си облечен?
- Ванда! Ще дойдеш ли на пикника? - Не знам.
- Къде отиваш? - Ще се видя с приятели.
- Кои приятели? - Не казвам.
Знам, че се имаш за голяма...
- Голяма съм. - На 17 си.
Мога да гласувам, да пия, да шофирам.
- Да правя секс. - Стига вече.
Какво? Вече не съм малка!
- Не си и голяма! - Охладете страстите.
- Не, това е важно! - Тази жена ми мели едно и също! Писна ми!
"Тази жена" е майка ти!
- Въпросът е друг. - Спри, Ванда!
Схванахте идеята.
В градчето ми всички се познават. Поне така си мислех.
Но добре ли познавате съседите си?
Хората, които живеят до вас...
в малко градче като това.
Понякога не ви ли е чудно какво правят зад стените на дома си?
Този въпрос ни връща към нашата история.
Както сигурно се досещате от безгрижния ми вид,
ще ми се случи случка.
53 МИНУТИ ПО-КЪСНО
ДЕНЯТ НА ИЗЧЕЗВАНЕТО
ПЕТИ ДЕН
Въпрос към госпожа Клат.
Как се чувствате при мисълта, че може да не видите повече дъщеря си?
Не мога да си го представя.
Сега сме насочили усилията си
към това да си върнем Ванда.
- Господин Клат, реалист ли сте? - Не можете да си представите...
Можем да започнем оттук,
но да си призная, леко е депресиращо.
Затова ще прескоча малко напред.
30-И ДЕН
Да, ясно, изчезнало е момиче, разлепени са плакати.
По-хубава снимка не намериха ли?
Свещи, загрижени съседи.
50-И ДЕН
Хората са странни - показват съпричастност, като носят лазаня.
Викат си!
68-И ДЕН
Да минем на момента, когато става наистина странно.
Били образцово семейство до една есенна утрин,
когато Ванда Клат изчезва.
Чак образцови не бяхме.
Не прекалиха ли с грима? Мязам на Тръмп.
Не, все едно си се пекъл на слънце.
Дълго време.
Не ги ли отказа?
С тях спрях цигарите, но сега съм пристрастен към дъвките.
Спокойно. Ще ни помогнат, ще видиш.
Да си припомним какво точно е станало.
Обикновена сутрин у семейство Клат.
Нощта на Нупелвокен е.
Тя изобщо не прилича на мен.
Зундерсхайм празнува и Дедо Клат е в добро настроение.
Отивам в кръчмата.
Дедо отива в "Капитанът" да гледа мача на местния футболен отбор.
- Мамо, излизам, не ме чакайте довечера. - И къде отиваш?
Господин и госпожо Клат, здравейте. Елате да ви настаним, ще ви покажа.
Мразя те!
- Карлота. - Да.
След като се скарва с майка си, Ванда потегля с червената си "Веспа".
Ето тук, така удобно ли е?
- Малко ми е... - Яник, бързо се заеми. Така не...
- Благодаря. - Готово.
- Чудесно. - Удобно ли ви е?
Дръжте се непринудено, искаме да ви помогнем.
Госпожо Клат, не се бойте да дадете воля на чувствата си.
В ефир сме след пет, четири...
Трагичен пъзел.
ПЕТЕР ГЕНСВАЙН
Родителите на Ванда са в студиото при нас.
Господин и госпожо Клат, благодаря, че дойдохте.
Карлота, разкажете какво се случи онази сутрин.
КАРЛОТА И ДЕДО КЛАТ
Станах и направих закуска на Ванда и Оле.
Вярно ли е, че с Ванда сте се скарали сутринта?
Все пак тя е в пубертета. Всяка сутрин се караме.
Ясно.
В студиото ни днес е и главният инспектор Мишел Раух.
Здравейте.
МИШЕЛ РАУХ
Инспектор Раух, какво знаем по случая?
Ванда е излязла със скутера си към 9:45 ч сутринта.
След това са я видели в кафене
на главната улица към 10:20 ч., там е намерен телефонът й.
От там е потеглила на юг.
После следите й се губят.
И предполагате, че е отвлечена?
Това е едната вероятност,
но предвид възрастта й не изключваме да е избягала от къщи.
Ванда не би заминала, без да ни каже.
- Но без доказателства... - Била е отвлечена.
- Не можем да изключим... - Била е отвлечена!
- Може да е избягала... - Отвлечена!
Дедо, статистически след първите сто дни шансовете да открием изчезналия жив
падат до под десет процента - какво е усещането?
- Ами... - Според вас какво е? Ужасно е!
Карлота, ако Ванда гледа сега, какво ще й кажеш?
Обърни се към камерата.
Бавно приближи към майката.
Ванда,
ако ме чуваш, искаме да знаеш, че те обичаме...
толкова много.
Правим всичко възможно да те намерим и да те върнем у дома.
Ако някой знае нещо, каквото и да било,
колкото и маловажно да ви се струва...
Моля ви, свържете се с нас.
Не можете да си представите какво е детето ви да изчезне.
Ужасно е да осъзнаете, че най-скъпото ви същество,
което е трябвало да предпазите, го няма,
защото не сте го защитили.
Извинете ме.
Не знам какво друго...
Какво означава това?
Още.
Още ли?
Какво още да направя? Да се разкрещя ли?
Добре, да продължим със...
Искаш ли да знаеш какво е чувството, Петер Генсвайн?
Хората ни зяпат, шушукат зад гърба ни,
сочат ни като циркова атракция.
Усетихте ли чувството? Изясни ли ви се какво е?
На теб говоря.
Да, на теб, дето ръкомахаш като регулировчик.
Или искаш още сълзи и сополи?
Защо не приближиш камерата към торбичките под очите ми?
Хвани хубаво отчаянието ми. Хайде, наври ми я в лицето.
Хубаво вижте майката,
съсипана от мъка по изчезналата си дъщеря!
Жалка гледка, нали?
Край, тръгвам си!
Дотук бях!
- Госпожо Клат, успокойте се. Имаме още... - Не съм ви... Стига!
Спри да ме снимаш! Майната ви на всички!
Стига! Спри да ме снимаш!
- Нищо не казвай. - Нищо не съм казал.
Знаех си, че идеята е лоша.
Държах се като луда!
- Не. - По телевизията.
Разбираемо е, все пак страдаш. Искаме хората да ни съчувстват.
- Не искам съчувствие, Дедо, а резултати. - Знам.
- Тогава защо нищо не правим? - Как да не правим!
Лепим плакати и палим свещи! Това нищо не е.
И се оставяме да ни разпитва онзи нахалник Петер Генсвайн!
Не го намесвай. Той работи за хората...
Жива е, нали?
Да.
Още е жива.
Не мога да спя, постоянно я мисля.
АЗ И ДЯДО
Липсваш ми, момичето ми.
Бди над нея, татко,
не мога да я загубя.
Дедо!
Какво има?
Намерили са нещо.
Снощната ви изява изглежда е развързала езиците на хората.
Да не избързваме с изводите.
- На такива апели понякога откликват луди. - Сигурно.
Един мъж твърди, че изчезването на Ванда е свързано с глобална педофилска секта.
Нарече ни марионетки на "дълбоката държава".
Една следа обаче ни дава надежда. Шеленберг.
Още не сме напълно сигурни, че блузата е на Ванда.
Ето! Нейната е.
Червените петна са от сок от нар.
- Карах Дедо да го пие за кръвното. - Много е стипчив.
Разляхме една чаша и стана скандал, няколко капки от сока изцапаха блузата й.
И насън бих познала петната, сигурно един час ги търках.
- Къде я намерихте? - В магазин за дрехи втора ръка.
Според собственика блузата сигурно е била хвърлена в контейнер за дрехи
през последните 30 дни.
Значи блузата й е била хвърлена в контейнер
в Зундерсхайм през последния месец?
Дедо, тя все още е тук.
Да не избързваме.
Да претърсим къщите в района.
Преглеждаме записите от камерите, полицаи чукат от врата на врата.
И какво точно ще постигнат така?
"Извинете, да сте отвлекли една тийнейджърка?"
"Да, господин полицай, в мазето е. Да я изведа ли?"
Тя има право, трябва да влизаме по къщите.
Не може без основание.
Ето ви основание!
Г-жо Клат, когато търсим игла в копа сено, трябва да използваме пинцета.
- Какви ги говорите? - Госпожо Клат...
ПРЕСТЪПЛЕНИЕ: КРАЖБА
Правим всичко по силите си, за да намерим Ванда.
Имаме няколко заподозрени.
- Ние какво да правим? - Госпожо Клат, това е обнадеждаващо.
Първата ни солидна следа.
Сега искаме от вас да ни оставите да си свършим работата.
Объркала се е, ако си мисли, че ще стоя с ръце в джобовете.
Писна ми!
Доминик Бартелс, ул. "Клаудиус" 37.
- Какво? - Трябва да си запиша.
- Доминик Бартелс, ул. "Клаудиус" 37. - Какво?
Доминик Бартелс, ул. "Клаудиус" 37.
Видях в досието.
Той е един от заподозрените!
Разбирам. Какво ще правим?
Не знам.
- Да идем на адреса? - И после какво?
Не знам.
Близо е до магазина, откъдето взе свещта, дето мирише на леля Маргарет.
Улица "Клаудиус".
Искаш да проверим ли?
Не. Ти какво мислиш?
Може само да...
- Само да минем с колата? - Добре.
Няма да предприемаме нищо, което да възпрепятства разследването.
Разбира се. Само ще минем с колата, какво толкова?
- Няма да навреди. - Даже ще помогне.
- Защото... - Защото ще го проверим преди полицията.
Ако Ванда е при него, той ще се уплаши, като види полицията.
- Имаш право. - Тогава кой знае как ще реагира.
- Не искаме да се паникьоса. - В никакъв случай.
Само набързо ще минем.
- Именно, бързо се омитаме. Какво толкова? - Няма да навреди.
Дедо, тя все още е тук.
През цялото това време е била под носа ни.
Може да е навсякъде.
Може да е всеки.
- Това ли е адресът? - Да. Ама че западнало място.
- Къде тръгна? - Само ще огледам.
Не си ли гледала кримки? Не може ей така да звъннеш на вратата.
Сама каза, че ако държи Ванда, така ще го изплашим.
Трябва да наблюдаваме мястото.
Не е зле да си купим понички.
Какво гледаш?
Намерих я в стаята на Ванда. Сигурно я е взела от стар албум.
Дай да видя.
Леле.
Сякаш са минали сто години и в същото време сякаш е било вчера.
Виж тази палава усмивка.
Кога отлетя това време?
Дедо.
Залегни.
Още, че да се сместя и аз.
Същият тип.
Има вид на човек, който би държал момиче в мазето си.
Майната му, ще надникна.
Нали щяхме само да наблюдаваме?
Ти наблюдавай и ако онзи се върне, бипни два пъти.
Екип сме, нали? Като Търнър и Хуч.
Хуч не е ли куче?
Майчице мила.
Недей.
Ще проверя отзад!
Не, върни се. Боже!
Ама че работа!
Ванда!
Ванда, вътре ли си?
Какво криеш вътре, мръснико?
Ванда?
Тук ли си?
По дяволите! О, не!
Не, не.
Не! Майко мила!
- Карлота? - Дедо!
Карлота, какви ги вършиш, за бога?
- Как ме намери? - Вряскаше. Сигурно целият град те чу.
- Яко сгафих. - Дай ръка.
Дръпни ме.
- Дърпай! - Това правя!
Какво си... Какво има?
- Нещо ме ухапа. - Как така?
Защо крещиш?
Махни я!
- Как? - С ръце!
- Няма да пипам змия! - Махни тази пущина!
Боже! Мирувай де!
- Сега какво да я правя? - Хвърли я!
- Къде? - Някъде! Не, чакай!
Трябва да я вземем. Ако е отровна, да знаят какво ме ухапа.
Няма да държа отровна змия по път за болницата.
За нищо на света!
Искахме...
По груби сметки щетите в мазето на господин Бартелс
възлизат на 15-20 хиляди евро.
Причинили сте голям стрес на змиите.
А съседът е намерил плюеща кобра в тоалетната си.
- Госпожо Раух, аз... - За късмет на разбилия мазето,
над половината змии са притежавани незаконно,
затова господин Бартелс не може да повдигне обвинения.
Разбирам, че и двамата сте под напрежение в последно време.
И само по тази причина ще тълкувам действията ви
като временна невменяемост.
- Благодаря за... - Но ако пак ви хвана да ми пречите,
ще загазите толкова здраво, че ще се чудите откъде ви е дошло.
Ясна ли бях?
Чудесно. Сега се прибирайте у дома при другото си дете.
- Здрасти. - Привет.
Майка ти я ухапа змия, но нищо й няма.
Добре.
- Да поговорим? - Не сега, не ми се слуша.
"Казах ти."
"Ама че си луда."
Знам, че трябва да се взема в ръце, Дедо.
Искам да видиш нещо.
КОНТЕЙНЕРЪТ ЗА ДАРЕНИЯ
- Какво е това? - Нашият план.
Татко казваше, че наблюдението на птици изисква търпение и постоянство.
Да изучиш средата на птицата, навиците й.
Утре е 70-ият ден.
Петер Генсвайн каза, че шансовете намаляват след първите сто дни.
Остават ни още четири седмици.
Тук е контейнерът за дрехи.
Би ли подържала? Точно така.
В този район има 62 еднофамилни къщи,
42 блока с апартаменти и 12 комплекса.
Довърши кръга.
Ако отвлечеш човек с децибелите на дъщеря ни,
няма да я скриеш тук - стените са тънки.
А и има камери, съседи, портиер на входа.
Предлагам да проучим еднофамилните къщи.
Нали ме смяташе за луда?
Ами да, но знам колко си упорита.
Освен това не би си простила, ако не направим всичко възможно.
Но остави влизането на мен,
хич те няма в нахълтването с взлом.
Трийсет дни.
Ще проверим всяка къща в района, докато не я намерим.
- С всякакви средства. - Съгласна.
Но точно този замисъл ще промени живота на сем. Клат завинаги.
Защото някои няма да се измъкнат живи.
ПО ИДЕЯ НА ЗОЛТАН СПИРАНДЕЛИ
Превод на субтитрите Катина Николова