Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ROTANPYYDYSTÄJÄ
PÄIVÄN SANOMAT
Iltapäivällä rottamies tuli bensa-asemalle.
Hän hiippaili pihaan äänettömästi.
Askeleet eivät kuuluneet soralla.
Hänellä oli armeijan kassi olallaan,
vanhan ajan vakosamettitakki, isot taskut -
ja vakosamettihousut, jotka oli sidottu polvista narulla.
Päivää. -Niin?
Tuholaistorjuja.
Pienet, tummat silmät tutkivat ympäristöä.
Rottamieskö? -Aivan.
Hän oli laiha ja kulmikas.
Kaksi keltaista hammasta törrötti alahuulen päällä.
Korvat olivat pyöreät, ohuet ja takana päässä.
Silmät lähes mustat, mutta katseessa aavistus keltaista.
Tulit nopeasti. -Terveysviraston määräys.
Jaahas. Pyydystätkö kaikki rotat?
Juu. -Miten?
Niin, miten? -Riippuu rotista. Eri konstit eri rotille.
Loukulla kai. -Mitä? Loukullako?
Rottamies tuhahti. -Eivät ne kaneja ole.
Hän kohotti päätään ja nuuhki ilmaa nenä värähdellen.
Rotat ovat ovelia. Ne pitää tuntea.
Ne pitää tuntea tässä työssä.
Tiedättekö mitä? Ne tarkkailevat.
Kun niiden tuhoamista valmistelee, ne tarkkailevat.
Eihän tämä ole viemärikeikka? -Ei ole viemärikeikka.
Ne ovat hankalia. -Niinkö? Enpä uskoisi.
Et vai? Näkisinpä sinut viemärikeikalla.
Haluaisin nähdä, miten hoidat sen. -Myrkyllä kai.
Minne panisit myrkyn?
Viemäriin. -Rottamies hykerteli.
Arvasin. Viemäriin. Silloin myrkky huuhtoutuu pois.
Tykkänään. Viemäri on kuin joki.
No, mitä herra rottamies tekisi viemärikeikalla?
Rottamies asteli lähemmäs. Hän puhui salamyhkäisesti,
ammattisalaisuuksia kertovan miehen äänellä.
Lähdetään siitä, että rotta on jyrsivä eläin.
Se jyrsii kaiken, mitä sille antaa.
Miten siis viemärikeikka hoidetaan?
Hänen äänensä kuulosti kurnuttavalta sammakolta.
Hän tuntui lausuvan sanat vesi kielellä nautiskellen,
kuin niissä olisi hyvä maku.
Viemäriin viedään tavallisia ruskeita paperipusseja,
joissa on kipsijauhetta. Ei muuta.
Ne ripustetaan viemärin kattoon, niin että ne melkein koskettavat vettä.
Juuri rotan ulottuville. -Claud kuunteli hartaana.
Viemärissä uiva rotta huomaa pussin. Se pysähtyy.
Nuuhkaisee. Ei hassumpi haju.
Mitä se tekee? -Jyrsii.
Aivan, se alkaa jyrsiä pussia. Pussi hajoaa,
ja rotta saa suuhunsa jauhetta vaivansa palkaksi.
Niin? -No, nirri pois.
Tappaako se? -Taatusti.
Kipsi… -Turpoaa kastuessaan.
Se paisuu rotan sisuksissa ja tappaa nopeammin kuin mikään muu.
Siksi rotat pitää tuntea. -Rottamies hehkui ylpeydestä.
Hän hieroi luisia sormiaan yhteen kasvojensa edessä.
No, missä ne rotat ovat?
"Rotat"-sanassa oli täyteläinen sointi, kuin hän olisi kurlannut voisulalla.
Tuolla heinäsuovassa.
Eikö sisällä? -Vain heinäsuovassa.
Niitä on takuulla sisälläkin, ruoissa levittämässä tauteja.
Onko sairauksia? -Hän katsoi minua, sitten Claudia.
Olemme terveitä. -Varmastiko?
Kyllä. -Sitä ei ikinä tiedä.
Hän oli omaksunut terveysviranomaisen roolin -
ja pettyi, kun joukossamme ei riehunut rutto.
Oli miten oli, rotat ovat heinäsuovassa. Miten häädät ne?
Rottamies virnisti luihusti.
Hän otti kassistaan ison purkin ja piteli sitä käsissään puhuessaan.
Myrkkyä. Erikoismyrkkyä. Tappavaa.
Lusikallisenkin hallussapidosta saa puoli vuotta linnaa.
Tällä tappaisi miljoona miestä.
Näytänkö? -Näytä vain.
Hän avasi kannen pennin kolikolla. -Siinä.
Hän puhui aineesta hellään sävyyn ja näytti sitä Claudille.
Maissia tai ohraako?
Kauraa. Tappavassa myrkyssä liotettua.
Yksi jyvä suussa tappaa kolmessa minuutissa.
En päästä purkkia silmistäni.
Hän ravisteli purkkia varovasti,
niin että kauranjyvät rapisivat.
Rottanne eivät saa tätä tänään. Eivät ne ottaisikaan.
Siksi rotat pitää tuntea. Ne ovat kauhean epäluuloisia.
Tänään ne saavat puhdasta, maukasta kauraa,
joka ei vahingoita niitä.
Ne vain pulskistuvat. Huomenna sama homma, ja seuraavana päivänä ja sitä seuraavana.
Se on niin hyvää, että kaikki seudun rotat ilmaantuvat pian paikalle.
Ovelaa.
Tässä työssä pitää olla rottaa ovelampi. Ja se on jotain se.
Pitää melkeinpä olla rotta. Se vain lipsahti suustani.
En voinut sille mitään miestä katsoessani.
Reaktio oli yllättävä.
Aivan! -Hän huudahti.
Sanoit naulan kantaan.
Hyvän rotanpyydystäjän pitää olla rotan kaltainen.
Rottaakin ovelampi, eikä se ole helppoa, uskokaa pois.
No, käydään töihin.
Lady Leonora Benson tahtoo minut kartanolle.
Onko sielläkin rottia? -Kaikilla on rottia.
Rottamies hipsutti kujalle.
Niin rotan tapaisesti, että se pisti miettimään.
Hidas, melkeinpä siro hipsutus polvet joustaen,
eivätkä askeleet kuuluneet soralla.
Hän loikkasi portin yli pellolle ja kiersi suovaa -
ripotellen kauraa maahan.
Seuraavana päivänä hän palasi ja teki saman.
Taas seuraavana päivänä ja sitä seuraavana,
kunnes neljäntenä päivänä hän toi myrkkykauraa.
Hän ei ripotellut sitä vaan asetti pieniä kekoja -
heinäsuovan kulmiin.
Onko teillä koira? -On.
Jos haluat sille tuskaisen kuoleman, päästä se tänne.
Seuraavana päivänä hän haki raadot.
Tuokaa vanha säkki, johon voin kerätä ne.
Hän puhkui voimansa tunnossa mustat silmät kiiluen -
päästessään näyttämään saaliinsa yleisölle.
Claud haki säkin, ja menimme tien poikki.
Rottamies hyöri suovalla ja kumartui katsomaan myrkkykekoa.
Jokin on vialla. -Hän mutisi vaisusti ja vihaisesti.
Hän hipsutti toiselle keolle ja kumartui tutkimaan sitä.
Jokin on piru vieköön vialla. -Mikä?
Oli selvää, että rotat eivät olleet menneet syöttiin.
"Nämä ovat ovelia rottia", sanoin. Rottamies tuohtui.
Se näkyi naamasta, nenästä ja siitä, miten keltahampaat painuivat alahuuleen.
Älä selitä. -Hän katsoi minua.
Rotissa ei ole vikaa. Joku ruokkii niitä.
Ne saavat jotain maukasta yltä kyllin.
Rotta ei jätä kauraa syömättä, ellei sen vatsa ole täynnä.
Rottamies käännähti äkeänä.
Hän alkoi kerätä myrkkykauraa pienellä lapiolla varovasti purkkiin.
Hänen lopetettuaan kävelimme takaisin tien poikki.
Rottamies seisoi pumpun vieressä surkeana ja nöyryytettynä.
Kasvoilla oli synkkä ilme.
Hän rypi epäonnistumisessaan -
silmät viiruina, pieni kieli keltahampaiden sivusta vilkkuen.
Hän vilkaisi viekkaasti minua, sitten Claudia.
Nenänpää vipatti ilmaa nuuhkien.
Hän keinui kevyesti varpaillaan ja sanoi hiljaa, salamyhkäisesti…
Näytänkö jotain?
Hän yritti pelastaa maineensa.
Mitä? -Näytänkö huiman jutun?
Hän pani oikean kätensä takkinsa taskuun -
ja otti sieltä ison elävän rotan pidellen sitä tiukasti.
Hyvä luoja!
Siinä. Näettekö?
Hän seisoi hieman etukenossa -
ja tapitti meitä valtava ruskea rotta kädessään.
Yksi sormi ja peukalo tiukasti kaulan ympärillä,
ettei se pystyisi puremaan.
Pidätkö rottia taskuissasi?
Minulla on aina rotta tai pari.
Hän onki toisesta taskusta pienen valkoisen…
Onko tuo fretti? -Rottamies tyrskähti.
Fretti näytti tuntevan hänet eikä liikkunut.
Fretti tappaa rotan hetkessä.
Hän piteli eläimiä edessään niin,
että fretin kuono oli aivan rotan naaman edessä.
Fretin pistävät silmät tuijottivat rottaa.
Rotta yritti rimpuilla kauemmas tappajasta.
No niin. -Hän sanoi.
Katsokaapa.
Khakipaidan kaulus oli auki.
Hän sujautti rotan paitansa sisään ihoaan vasten.
Vyö esti rottaa pääsemästä vyötärön alapuolelle.
Hän laittoi fretin perään.
Paidan alla alkoi heti vimmattu kuhina.
Rotta näytti juoksevan ympäri miehen kehoa frettiä pakoon.
Kuusi tai seitsemän kierrosta, pieni myhkyrä isomman perässä -
kirien sitä joka kierroksella kiinni, kunnes myhkyrät näyttivät kohtaavan.
Seurasi nujakka ja kimeää vikinää.
Rottamies seisoi koko ajan liikkumatta jalat harallaan, kädet sivuilla,
katsoen rauhallisesti Claudin jähmettyneitä kasvoja.
Lopulta hän työnsi kätensä paidan alle ja veti fretin ulos.
Ja toisella kädellä kuolleen rotan.
Fretin valkeassa kuonossa oli veritahroja.
"En oikein pidä tästä", sanoin.
Et takuulla ole nähnyt vastaavaa.
Enpä ole.
Saat vielä häijyn pureman vatsaasi.
Claud sanoi lumoutuneena, ja rottamies alkoi taas kerskailla.
Näytänkö vielä huimemman jutun, jota ette ikinä uskoisi näkemättä?
Vilkaisin Claudia levottomasti.
Kyllä.
Rottamies pani kuolleen rotan taskuunsa ja fretin toiseen.
Hän otti kassistaan toisen elävän rotan.
Kristus!
Minulla on aina rotta tai pari mukana.
Rotat pitää tuntea, ja siksi niitä täytyy pitää lähellä.
Tämä on viemärirotta, pirun ovela.
Se tarkkailee minua aina ja miettii, mitä teen seuraavaksi.
Näettekö? -Iljettävä.
"Mitä aiot?" kysyin.
Aavistin, että seuraava esitys olisi vielä pahempi.
Hakekaa narua. -Claud haki narua.
Rottamies sitoi sen rotan takajalkaan.
Rotta rimpuili, mutta rottamies piteli tiukasti.
Onko sisällä pöytää?
"Ei rottaa sisälle", sanoin.
Tarvitsen pöydän tai jotain tasaista.
Menimme bensapumpulle. Rottamies pani rotan sen päälle.
Hän sitoi narun tolppaan, jotta rotta pysyi kiinni.
Ensin se kyyristyi epäluuloisena.
Harmaa ruumis, kirkkaat mustat silmät,
suomuinen häntä pitkällä kippuralla metallipintaa vasten.
Se tarkkaili sivusilmällä, mitä mies aikoi tehdä.
Rottamies astui taaksepäin, ja rotta rauhoittui heti.
Se nousi pystyyn ja alkoi nuolla harmaata turkkiaan.
Sitten se rapsutti kuonoaan etukäpälillään.
Se ei näyttänyt välittävän muista paikalla olijoista.
Lyödäänkö pieni veto? -Rottamies sanoi.
"Ei kiitos", vastasin.
Huvin vuoksi. Se on lystimpää. -Mistä lyöt vetoa?
Että tapan rotan käyttämättä käsiäni. Pidän ne taskuissani.
Rottamies halusi ilmeisesti tienata rahaa.
Katsoin pian tapettavaa rottaa, ja minua etoi.
Ei se, että rotta tapettaisiin,
vaan koska tappotapa olisi erikoinen ja innolla toteutettu.
Potkaiset sitä. -En käytä jalkoja.
Käsivarsia? -En käsivarsiakaan.
Istut päälle. -En litistä.
Näytä. -Lyökää punta vetoa.
Älä houri. Miksi löisimme?
Paljonko lyöt? -En mitään.
Antaa sitten olla.
Hän irrotti narua. -Laitan šillingin.
Häijy tunne vatsassani paheni, mutta jutussa oli kammottavaa viehätystä.
En kyennyt lähtemään, edes liikahtamaan.
Entä sinä? -En.
Kurjasta šillingistäkö?
Älä sitten. -Näytä raha.
Claud pani kolikon pumpulle.
Rottamies laittoi viereen kaksi kuusipennistä.
Kiinni veti. -Me peräännyimme.
Mies astui eteen, pani kädet taskuihin ja taittoi ylävartalonsa rottaa kohti.
Rotta kyyristyi.
Se näytti aikovan loikata miehen naamalle mutta alkoikin perääntyä -
hilaten kehoaan hiipivin askelin, kunnes naru kiristyi takajalassa.
Rottamies nojautui lähemmäs rottaa ja jahtasi sitä silmillään. Yhtäkkiä…
Rotta hätääntyi. -…ja loikkasi ilmaan.
Naru nykäisi niin rajusti, että jalka saattoi mennä sijoiltaan.
Se kyyristeli reunalla niin kaukana kuin narua riitti, viikset vapisten,
pitkä ruumis jäykkänä pelosta.
Rottamies alkoi taas työntää kasvojaan hitaasti yhä lähemmäs.
Halusin käskeä häntä lopettamaan mutta en kyennyt.
Tulossa oli jotain hyvin vastenmielistä. Olin varma siitä.
Jotain karmeaa ja julmaa, mutta minun oli pakko nähdä se.
Välissä oli enää käden levyinen rako.
Rotta painautui litteäksi kauhusta jäykkänä.
Rottamieskin oli kireä,
mutta se oli pingottuneen jousen vaarallista kireyttä.
Hymy häivähti hänen suupielillään.
Yhtäkkiä hän iski käärmeen tavoin, syösten päänsä eteenpäin pistoliikkeellä…
…joka lähti alavartalosta.
Ehdin nähdä avautuvan suun…
…keltahampaat…
…ja ammottavan suun vääristämät kasvot.
Enempää en välittänyt nähdä.
Suljin silmäni, ja kun avasin ne taas, rotta oli kuollut.
Rottamies sujautti rahat taskuunsa ja sylki suutaan puhtaaksi.
Siitä tehdään lakritsia.
Rotanverestä tehdään makeistehtailla lakritsia.
Tilkka rotanverta ei tee pahaa.
Olet kerrassaan kuvottava.
Mutta tekin olette syöneet sitä.
Patukoissa ja lakritsinauhoissa käytetään rotanverta.
Emme halua kuulla enää sanaakaan.
Sitä keitetään isoissa padoissa ja hämmennetään sauvoilla.
Se on makeistehtaiden salaisuus.
Kukaan ei tiedä, paitsi veren toimittavat rotanpyydystäjät.
Hän huomasi, ettei yleisöä kiinnostanut.
Ilmeemme olivat pahoinvoivat ja suuttuneet.
Hän käännähti sanomatta enää sanaakaan.
Katsoimme, kun hän luikki tielle hitaasti hipsuttaen.
Askelista ei kuulunut ääntä edes soralla.
Outoa.
Rotat eivät syöneet myrkkykauraa.
Heinäsuovassa täytyy olla jotain ravintoa.
DAHL ASUI 1940-LUVULLA AMERSHAMISSA -
JA KIRJOITTI SIELLÄ CLAUDIN KOIRA -KOKOELMAN -
SEUDUN JA SEN ASUKKAIDEN INNOITTAMANA.
ROTANPYYDYSTÄJÄ ON SIITÄ KOKOELMASTA.
Tekstitys: Suvi Niemelä