Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NOTÍCIES DEL DIA DIARI
A la tarda, l'home rata va arribar a la benzinera.
Va caminar furtivament pel camí d'accés.
Els peus no feien cap soroll.
Portava una bossa militar penjada,
una jaqueta vella de pana amb butxaques grans
i pantalons de pana lligats als genolls amb corda blanca.
- Hola? - Sí?
- Operari de rosegadors. - Els seus ulls examinaven l'indret.
- L'home rata? - Sí.
Era prim i de cara afilada,
dues dents llargues i grogues li sobresortien de la mandíbula superior.
Les orelles eren rodones i minses.
Els ulls eren quasi negres,
però quan et mirava, s'hi veia una mica de groc.
- Que ràpid. - Ordres especials de Salut.
I agafarà totes les rates?
- Sí. - Com?
Sí, com?
Depèn de les rates: diferents mètodes per a diferents rates.
- Amb trampes? - Com?
- Trampes. - Trampes?
- L'home rata va bufar. - No són pas conills.
Tenia la cara aixecada
i olorava amb un nas que es movia de banda a banda.
Les rates són llestes, cal conèixer-les per agafar-les.
Cal conèixer les rates en aquesta feina.
Sap què fan? T'observen.
Mentre et prepares per exterminar-les, t'observen.
No són a les clavegueres, oi?
No, no hi són.
- És complicat quan hi són. - I ara.
Ja m'agradaria a mi veure'l en una claveguera.
M'agradaria saber com ho faria.
Les enverinaria.
I on posaria el verí?
- Pertot? - L'home va brillar, triomfant.
Ho sabia, "pertot".
Sap què passaria? Desapareixeria el verí,
la claveguera és com un riu.
Molt bé, i què faria vostè, senyor home rata?
L'home rata es va apropar.
La seva veu sonava confidencial,
com si revelés secrets professionals.
Treballem sabent que una rata és un rosegador.
Tot el que li doni, ho rosegarà.
Doncs bé, les té a la claveguera, què fa?
La veu tenia el to suau i ronc d'una granota,
i semblava que les paraules tinguessin un goig humit,
com si fessin bon gust.
Entra a la claveguera amb una bossa de paper marró normal
plena d'escaiola de guix, res més.
Ho penja del sostre de la claveguera
de manera que no arribi a tocar l'aigua.
Prou perquè una rata hi arribi.
En Claud l'escoltava captivat.
La rata ve nedant per la claveguera, veu la bossa i s'atura.
L'olora i no fa pudor.
- Què fa? - La rosega.
Exacte! Comença a rosegar la bossa, que es trenca,
i la rata s'empassa una bocada de pols a canvi.
I bé?
La mata.
- Això? - Completament.
- Guix? - S'infla quan es mulla.
Entra als conductes de la rata, s'infla i la mata
més de pressa que cap altra cosa.
Per això cal conèixer les rates.
L'home rata brillava amb orgull.
Es va fregar les mans davant de la cara.
I bé, on són les rates?
La paraula 'rates' tenia un to ric i afruitat,
com si fes gàrgares amb mantega.
Al paller d'allà.
- A dins no? - Només al paller.
Segur que també són dins, agafant el menjar i contagiant malalties.
- Algú malalt? - Em va mirar a mi i després a en Claud.
- Tothom està bé. - Segur?
- Sí. - Mai se sap.
Va prendre el paper d'agent de sanitat pública,
decebut perquè no patíem la plaga bubònica.
De totes maneres, les rates són al paller. Com les traiem?
L'home rata va somriure àmpliament.
Va treure una llauna de la bossa
i la va sospesar mentre parlava.
Verí especial i mortífer.
Et tanquen si t'enxampen amb tan sols una cullerada.
Amb això mataria un milió d'homes.
- El vol veure? - Sí.
En va obrir la tapa amb una moneda.
Miri.
En parlava amb orgull i el va apropar a en Claud.
És blat o ordi?
Civada remullada en verí mortífer.
Si en menja un sol gra, és a l'altre barri en tres minuts.
No perdo mai de vista la llauna.
Va acaronar la llauna i la va agitar
per fer cruixir els grans de civada.
Però no és per a les seves rates, no s'ho menjarien.
Per això cal conèixer les rates, són molt desconfiades.
Avui menjaran civada neta i ben bona
que no els farà cap mal.
Només les engreixarà, i demà ho repetirem.
I així dia rere dia, i serà tan bo que totes les rates del districte
vindran ben aviat.
Que astut.
Cal ser més astut que una rata en aquesta feina,
i no és fàcil.
Vaig dir: "Cal ser una rata."
Se'm va escapar i no vaig poder evitar mirar l'home mentre ho deia.
L'efecte va ser sorprenent.
- Exacte! - Cridà.
Ara ho entén, quanta raó.
Un bon exterminador ha de ser millor que una rata,
més intel·ligent,
i això no és fàcil, ja l'hi dic.
Vinga, mans a l'obra!
Lady Leonora Benson em requereix a la mansió.
També té rates?
Tothom té rates.
L'home rata va marxar per l'accés.
La forma com caminava em va deixar dubitatiu.
Caminava lentament, com si passegés, doblegant els genolls
i sense fer cap soroll sobre la grava.
Va saltar l'entrada i va donar la volta al paller,
escampant tot de civada per terra.
L'endemà va tornar i ho va tornar a fer,
i així dos dies més,
i, per fi, el quart dia, va posar la civada enverinada,
però no la va escampar, la va col·locar en petites piles
als cantons del paller.
- Té un gos? - Sí.
Si vol que mori de forma horrible i dolorosa, que entri.
L'endemà va venir a recollir les mortes.
Doni'm un sac vell per posar-les dins.
Se'l veia fatxenda, els ulls li brillaven amb orgull.
Estava a punt de mostrar els resultats de la cacera.
En Claud va agafar un sac i ens hi vam apropar.
L'home rata va vagarejar pel paller
i es va ajupir per examinar una pila de verí.
- Això no està bé. - Murmurà.
La veu sonava suau i enfadada.
Va caminar cap a una altra pila i la va examinar.
- Això no està gens bé. - Què passa?
No va dir res, però les rates no havien caigut a la trampa.
Vaig dir: "Aquestes rates són molt llestes."
Estava emprenyat,
se li veia a la cara i al nas i per com les dents grogues
mossegaven el llavi inferior.
- No em surti amb això. - Digué mirant-me.
L'únic que els passa és que algú les alimenta.
Tenen molt de menjar en alguna altra banda.
Cap rata rebutjaria civada si no tingués la panxa ben plena.
L'home rata es va girar taciturn.
Va començar a agafar la civada enverinada amb una pala
i la va tornar a la llauna amb compte.
Quan va acabar, els tres vam tornar a passar la carretera.
L'home rata era vora l'assortidor, ara semblava humil i trist
i la cara començava a tenir un aspecte capcot.
L'errada l'havia fet retreure's, els ulls velats i inquiets,
la llengua sortint-li per un costat de les dues dents.
Em va mirar amb subrepció i després a en Claud.
Va moure el nas per olorar l'aire,
es va gronxar sobre els peus
i amb una veu suau i reservada digué…
Volen veure una cosa?
Volia recuperar la seva reputació.
- El què? - Una cosa fantàstica?
Va ficar la mà dreta a la butxaca de la jaqueta
i en va treure una rata viva enorme, ben agafada.
Verge santa!
Ho veu?
S'ajupia, estirava el coll cap endavant
i ens mirava de reüll mentre agafava la rata,
rodejant-li el coll amb un dit i el polze
subjectant-la perquè no mossegués.
Sempre té rates a les butxaques?
Sempre en porto una o dues a sobre.
Va ficar la mà lliure a l'altra butxaca i en va treure una…
- És una fura? - L'home rata va riure per sota el nas.
La fura semblava conèixer-lo i no es va moure.
Les fures maten les rates de pressa.
Mantenia els dos animals a prop
perquè el nas de la fura fos a 15 centímetres de la rata.
Els ulls brillants de la fura miraven la rata.
La rata maldava per allunyar-se de l'assassina.
- Ara. - Digué.
Mirin.
Tenia la camisa caqui oberta pel coll i es va ficar la rata per dins,
tocant-li la pell.
El cinturó va evitar que caigués per sota de la cintura.
Després hi va ficar la fura.
Hi va haver una gran commoció dins de la camisa.
Semblava que la rata corregués pel cos de l'home perseguida per la fura.
Van fer sis o set voltes, el bony petit perseguint el gran,
apropant-se més a cada volta
fins que els dos bonys es van unir,
i hi va haver una baralla i molts crits.
Durant l'actuació, l'home rata no es va moure,
amb les cames separades i els braços inerts,
els ulls foscos miraven la cara garratibada d'en Claud.
Finalment, es va ficar la mà a la camisa
i en va treure la fura.
Amb l'altra mà, va treure la rata morta.
Hi havia taques de sang al morro blanc de la fura.
Vaig dir: "Crec que no m'ha agradat."
Segur que no havia vist res així.
La veritat és que no.
Un dia li mossegaran la panxa.
Digué en Claud, però estava intrigat i l'home rata tornava a gallejar.
¿Volen veure una cosa més fascinant
que mai no es creurien si no ho veiessin?
Vaig mirar en Claud més que inquiet.
Sí.
Va guardar la rata morta en una butxaca i la fura a l'altra.
Llavors, va agafar la bossa i en va treure una altra rata viva.
Déu del cel!
Sempre porto una o dues rates a sobre.
Cal conèixer les rates,
i per conèixer-les cal tenir-les a prop.
Això és una rata de claveguera vella, astuta i bruta.
Veuen com m'observa preguntant-se què faré?
- La veuen? - Per desgràcia.
Vaig preguntar: "Què farà?"
Sentia que aquesta exhibició m'agradaria encara menys.
- Doni'm una corda. - En Claud l'hi va donar.
L'home va lligar la pota del darrere de l'animal.
La rata s'hi resistia, però l'home la va subjectar.
Tenen una taula dins?
Vaig dir: "No volem la rata dins."
Bé, necessito una taula o un lloc pla.
Vam anar a l'assortidor i l'home rata va posar la rata a sobre.
Va enganxar la corda a una post per lligar la rata.
Primer, es va ajupir, quieta i desconfiada,
una rata grisa amb ulls negres grans
i una cua escamosa enroscada sobre la superfície metàl·lica.
Apartava la vista, però el mirava de reüll
per saber què faria.
L'home rata es va allunyar unes passes i la rata es va relaxar.
es va asseure, es va llepar els pèls grisos del pit
i es va rascar el morro amb les potes del davant.
Semblava que els altres homes no li preocupaven.
- Fem una aposta? - Digué l'home rata.
Vaig dir: "No, gràcies."
- És més divertit si apostem. - Sobre què apostaríem?
Que puc matar la rata sense utilitzar les mans.
Les tindré a les butxaques, no les utilitzaré.
Era obvi que volia guanyar-se uns calerons.
Vaig mirar la rata que moriria i em vaig marejar,
no perquè la matarien,
sinó perquè seria d'una forma especial, amb un grau considerable d'entusiasme.
- Li donarà un cop de peu. - Res de peus.
- Ni braços? - Ni braços, ni cames ni mans.
- S'hi asseurà. - No l'aixafaré.
- Endavant. - Juguem-nos-hi una lliura.
No sigui estúpid, per què?
- Quant apostarà? - No res.
Molt bé, doncs no.
- Va fingir que deslligava la corda. - Un xíling.
El mareig que sentia va créixer,
però el que feia tenia un magnetisme horrible.
Era incapaç d'anar-me'n o de moure'm.
- I vostè? - No.
- Vol que ho faci per un xíling? - No vull que ho faci.
I els diners?
En Claud va posar un xíling a l'assortidor i l'home rata, dotze penics al costat.
- Ja està. - En Claud i jo ens vam allunyar.
L'home rata es va apropar amb les mans a les butxaques
i va inclinar el cos cap a la rata.
La rata estava alarmada.
Semblava que li saltaria a sobre,
però es va girar i va arrossegar el cos cap enrere tota ajupida
fins que la corda li va estirar la pota.
L'home rata s'hi va apropar més
seguint-la amb els ulls. De sobte…
- Va entrar en pànic. - …va entrar en pànic i va saltar.
La corda la va estirar i li devia dislocar la pota.
Es va tornar a ajupir,
tan lluny com la corda l'hi permetia, els bigotis li tremolaven,
tenia tot el cos rígid de por.
Llavors, l'home va tornar a moure la cara molt lentament i se li va apropar més.
Li volia cridar que parés, però no podia parlar.
Sabia que estava a punt de passar una cosa desagradable,
una cosa sinistra i cruel, però ho havia de veure.
Només els separava la distància d'una mà humana.
La rata estava tensa i aterrida.
L'home rata també estava tens,
però era una tensió activa i perillosa, com un moll tens.
Li va aparèixer l'ombra d'un somriure a la boca.
Llavors, de sobte, va atacar
com una serp,
llençant el cap endavant amb un moviment com un ganivet…
…que va començar al tronc inferior…
…i vaig veure de reüll la boca obrint-se…
…dues dents grogues…
…la cara tensa per l'esforç d'obrir la boca.
No vaig voler veure més.
Vaig tancar els ulls i en obrir-los,
la rata era morta,
l'home rata es guardava els diners, i escopia per esbandir-se la boca.
I així es fa la regalèssia.
Les fàbriques i els xocolaters fan regalèssia amb sang de rata.
No té res de dolent.
És vostè repulsiu.
Però si vostè n'ha menjat molta.
Els brètzels i les regalèssies porten sang de rata.
Faci el favor de callar, gràcies.
Es bull en grans olles on bombolleja,
i hi ha homes que la remouen.
Un dels grans secrets dels xocolaters,
i només ho sabem els exterminadors que els hi portem.
Va veure que el públic el repudiava.
Les nostres cares eren hostils i mostraven ràbia.
Es va aturar i es va girar sense dir res més.
Vam veure com tornava a la carretera amb un caminar suau i delicat.
Les seves passes no van fer cap so sobre la grava.
Que estrany.
Les rates no s'han menjat la civada.
Hi deu haver alguna cosa nutritiva al paller.
ALS ANYS 40, DAHL VA VIURE A WISTERIA COTTAGE, AMERSHAM,
ON VA ESCRIURE CLAUD'S DOG,
RELATS INSPIRATS EN LA ZONA I ELS SEUS HABITANTS.
THE RATCATCHER N'ÉS UN.
Subtítols: Roser-Agnès Navarro