Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BROOKFIELDIN TAPAUS RIIVATTU LAPSI KIROILEE
ELOKUVA SISÄLTÄÄ KOHTAUKSIA, JOTKA PERUSTUVAT ÄÄNITALLENTEISIIN
Ei!
Olen äitisi.
Sinä olet paskiainen.
KAIKKI ÄÄNITALLENTEET JA VALOKUVAT OVAT AITOJA
Kyseessä on hyvän ja pahan vastakkainasettelu.
Pahuus valitsi tällä kertaa Connecticutin.
PAHOLAISEN PUOLUSTUS
Nimeni on David Glatzel.
Paholainen otti minut valtaansa, kun olin 11-vuotias.
Outo murhaoikeudenkäynti alkaa huomenna Danburyssa.
Tapauksen keskiössä on väitetty riivaus.
Sitä connecticutilaisen teinin asianajaja yrittää todistaa.
Kysyin, miksi olen siellä. Hän sanoi, että olin tappanut ystäväni.
Viime kuussa murhasta pidätetty sanoo kieltävänsä syyllisyytensä,
koska hän oli paholaisen riivaama rikoksen tekohetkellä.
Heidän mukaansa se oli kännitappelu, ja tapaus oli käsitelty.
Tarina alkaa talosta, joka sijaitsee tämän ajotien päässä.
Siellä brookfieldiläisen perheen 11-vuotias poika alkoi käyttäytyä oudosti.
Ylös!
En halua tulla muistetuksi riivattuna 11-vuotiaana.
Nyt sinä kuolet.
Elän asian kanssa aina.
Et voi satuttaa Jumalan lasta. - Jeesus kuolee helvetissä.
En ole ikinä puhunut tästä kenellekään.
Se on äärimmäisen synkkä salaisuus.
Isä meidän... Anna meille tänä päivänä meidän...
PAHOLAISALIBI
Nyt sinä kuolet!
Aamen.
GLATZELIN PERHEEN KOTIVIDEOT
Kerron mielelläni tarinani,
joka koskee riivausta, murhaa sekä Arne Johnsonia.
Haluan varmistaa, että perheeni kuvataan sen ansaitsemalla tarkkuudella.
Tiedän, että tarinoita on tekaistu.
En pidä siitä lainkaan, joten haluan oikaista asiat itse.
Olin 11-vuotiaana hiljainen.
Elämä hymyili.
Leikin veljieni kanssa. Elin elämäni parasta aikaa.
Olin perheeni pojista keskimmäinen ja olin sen osalta melko tyypillinen.
DAVIDIN VELI
Isoveljeni nimi on Carl.
Hän oli veljenä sellainen, jonka kanssa oli vaikea tulla toimeen.
Hän osasi toisinaan olla oikea ääliö.
Se aiheutti ongelmia.
Alan oli silloin aivan erilainen.
David ja minä autoimme isää autotallissa.
Alan ei halunnut liata itseään, joten hän oli enimmäkseen äidin kanssa.
Hän osasi sentään leipoa hyvän kakun.
Hän oli vain hieman erilainen kuin me.
Emme olleet mielestäni mikään periamerikkalainen perhe.
Olimme kuitenkin melko tavallisia.
Kaikki alkoi, kun siskoni Debbie löysi Newtownista talon,
johon aikoi muuttaa poikaystävänsä Arnen kanssa.
Debbie ja minä odotimme yhteenmuuttoa.
DEBBIEN POIKAYSTÄVÄ
Aioimme keväällä naimisiin.
Olimme innoissamme.
2. HEINÄKUUTA 1980
Heinäkuun toisena päivänä Debbie löysi kivan vuokratalon Newtownista.
Minua harmitti, että he muuttivat pois.
Olin 11-vuotias. Kaipaisin siskoani.
Minä ja isoveljeni Alan ja Carl menimme auttamaan heitä muutossa.
Talo oli kummallinen.
Siinä oli jokin todella pahasti vialla.
Annoin jokaiselle veljelleni tehtävän.
Passitin Davidin makuuhuoneeseen.
Annoin hänelle luudan ja pyysin häntä lakaisemaan lattiat.
Jätin hänet sinne yksin.
Sitten aloin tehdä omia hommiani. Hinkkasin ja puunasin lattioita.
Hetken päästä David kuitenkin juoksi ulos.
Hän oli tolaltaan. En tiennyt, miksi.
David sanoi haluavansa kotiin.
Äiti sanoi hoitavansa ensin pari asiaa, mutta David halusi kotiin heti.
Halusin vain päästä pois talosta ja mahdollisimman kauas koko tontilta.
Syytä en kertonut kenellekään.
Kotona söimme. Kaikki oli hyvin.
Äitini oli loistava kokki. Hänellä oli unkarilaisitalialaiset juuret,
joten hän oli todella etevä keittiössä.
Davidilla oli kuitenkin huono päivä. Häntä vaivasi jokin.
Kysyin, mikä mättää.
Muistan istuneeni pöydän ääressä. Aloin selittää aamun tapahtumia.
AIEMMIN SAMANA PÄIVÄNÄ
Olin yksin makuuhuoneessa.
Tunsin kuitenkin jotain.
Jokin työnsi minut takaperin sängylle.
Näin hahmon.
Se oli kuin halloween-asun paholainen.
Sen silmät olivat kauttaaltaan mustat ja näyttivät hiilenmurikoilta.
Minua pelotti.
David sanoi olennon puhuneen.
Kysyin Davidilta, mitä se oli sanonut.
"Hän käskee meidän varoa."
"Varoa mitä?"
Hän kertoi minulle toistuvasti, että se haluaa hänen sielunsa.
Hän sanoi sen toistelevan, että on tulossa hakemaan häntä.
"Auttakaa minua."
Kysyin Davelta, oliko hän koskenut johonkin lääkekaapissa.
Hän sanoi, että puhui totta.
Aluksi emme uskoneet häntä.
Äitini ajatteli, että oli jo myöhä ja hän varmaankin näki vain unta.
Judy sanoi, että nyt riittää.
Hän käski kaikki nukkumaan ja sanoi, että asiasta puhuttaisiin lisää aamulla.
Myöhemmin samalla iltana minulla oli jotenkin outo olo.
Minulla oli mielessäni kuva.
Näin jonkin olevan tulossa.
Minua alkoi pelottaa, koska näin sen lähestyvän taloa.
Tunsin jonkin katsovan minua.
Luulin nähneeni hahmon.
Katsoin uudestaan.
En nähnyt ketään.
Valvoin pimeässä ja pidin silmät auki lähes koko yön.
Judy oli huolissaan Davidista.
Hän soitti pastori Dennisille ja kertoi, mitä oli meneillään.
Hän pyysi tätä siunaamaan talon.
Siunausta, Isä.
Äitini oli uskonnollinen.
Hän passitti meidät ehtoolliselle ja ripille, koska olimme katolilaisia.
Uskoimme kyllä Jumalaan ja paholaiseen.
Pastori Dennis saapui kotiimme.
Hän toi mukanaan pyhää öljyä, pyhää vettä sekä suitsukkeita.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen...
Hän siunasi niillä kaikki huoneet sekä ylä- että alakerrassa.
Luulimme kaiken olevan ohi. - Rukoilen vastaan kaikkea pahaa...
Kaikki oli kuitenkin vasta alussa.
Voi luoja!
Kello oli kolme aamuyöllä. David huusi yhtäkkiä täyttä kurkkua.
"Hän on tulossa rankaisemaan minua."
Koko talo jyrisi.
Ihan kuin rekka olisi ajanut sisään.
Kuulosti siltä kuin ufo olisi laskeutunut katolle.
Se teki läsnäolonsa varsin selväksi.
Valot alkoivat välkkyä.
Lasiesineet putoilivat ja särkyivät.
David huusi edelleen hädissään, että se jokin oli talon kimpussa.
David kielsi avaamasta ovea pahalle.
Pauke kesti suunnilleen 30–40 sekuntia.
Sitten tuli aivan hiljaista.
Voi luoja.
Minua hirvitti.
Meillä oli selvästi aaveongelma.
Emme tienneet, mitä sille pitäisi tehdä.
Tiesimme, että piti etsiä apua.
Silloinen naapurimme oli kiinnostunut tarot-korteista ja muusta vastaavasta.
Hänen anoppinsa oli käynyt pari vuotta aiemmin meedion puheilla.
Debbie otti ehdotuksen vastaan ja kääntyi meedion puoleen.
Emme aikoneet antaa minkään olennon tai haamun ajaa meitä pois talosta.
Talo oli meidän.
Mitä ikinä siellä sitten olikin, häätäisimme sen tavalla tai toisella.
Illan erikoisvieraat ovat toimineet aaveenmetsästäjinä 32 vuotta.
He ovat tutkineet yli 3 000 aavetaloa ja riivaustapausta.
He ovat olleet mukana lukuisissa manauksissa ympäri maailmaa.
Kuunnelkaa ja tehkää johtopäätöksenne.
Toivottakaa tervetulleiksi aaveenmetsästäjät Ed ja Lorraine Warren.
Olin varttuessani ylpeä isovanhemmistani.
Minusta oli mahtavaa nähdä heidät sanomalehdissä ja televisiossa.
Toisaalta olin myös kummajainen.
ED JA LORRAINE WARRENIN LAPSENLAPSI
Isovanhempani tekivät outoja juttuja.
Totuus on se, etten vain päättänyt ryhtyä demonologiksi.
Synnyin demonologiksi.
Lapsena kyselin nunnilta ja papilta,
onko aaveita, yliluonnollisia asioita ja paholaisia oikeasti olemassa.
Katolilaisuus tietenkin opettaa, että ne ovat totisinta totta.
Isoäitini koki asiat eri tavalla.
Kuulen naurua enkä... - Naurua?
En ymmärrä, mutta kuulen sen. - Onko nauru miehen vai naisen?
En ymmärrä, miksette te muut kuule sitä.
Kuulen sen selvästi. Ääni on todella kova.
Isoisäni sanoi, että pitää mennä ilmiön alkulähteille.
Siirry valoon, Charissa.
Olen tässä apunasi.
Heistä tuli kuitenkin kuuluisia vasta erään tapahtuman myötä.
Nuori mies murhasi kylmäverisesti isänsä, äitinsä sekä neljä veljeään ja siskoaan,
koska äänet käskivät tehdä niin.
Tarinasta syntyi menestyskirja sekä Luojan tähden, paetkaa! -elokuva.
Olemme käyneet Lorrainen kanssa sadoissa kummitustaloissa.
Olemme haastatelleet ihmisiä ympäri maailmaa.
Asteikolla yhdestä kymmeneen Amityvillen kauhutalo oli kymmenen.
Amityvillen kauhutalo sai kansainvälistä huomiota.
Sen myötä isovanhemmistani tuli tunnettuja maailmalla.
Ja sehän on numero kaksi.
On hassua, miten niin kamala asia voi osoittautua siunaukseksi.
Kiitos, herra Warren.
Siitä oli apua lopulta useille perheille.
Olemme saaneet paljon kirjeitä, joissa ihmiset kertovat ongelmistaan.
Mikä osoite on?
Meillä on oma postilaatikko. Osoittakaa kirje Warreneille.
Osoite on Post Office Box 41, Monroe, Connecticut 06468.
Debbie soitti Warreneille.
Ed vastasi puhelimeen. Debbie esitteli itsensä ja pyysi apua.
Ed kysyi, onko David käynyt lääkärissä. Vastasimme kieltävästi.
Ed kysyi, voisiko tuoda lääkärin.
He saapuivat Chevroletilla.
Ed Warren oli todella mukava.
Hän oli vakuuttava ja itsevarma.
Olomme oli turvallisempi.
Lorraine oli sanoissaan lempeä ja hyvin yksityiskohtainen.
Judy sanoi olevansa helpottunut ja iloinen tavatessaan heidät.
Lääkäri vei Davidin sivummalle ja tarkisti muun muassa verenpaineen.
Hänelle tehtiin psykologinen testi, jonka mukaan hän oli normaali.
Lääkärin mukaan olin normaali lapsi enkä lainkaan päästäni sekaisin.
Ed ja Lorraine puhuivat meille varovasti.
He kyselivät meiltä tapahtuneesta.
SEURAAVA ÄÄNITALLENNE...
Kas niin.
...SISÄLTÄÄ WARRENEIDEN JA GLATZELIEN KESKUSTELUN KESÄLLÄ 1980
Kerro koko nimesi, David.
David Michael Glatzel. - Kuinka vanha olet, David?
Kaksitoista. - 12-vuotias.
Mitä ajattelet tapahtuneesta, David?
Varmaankin haluaisit sen loppuvan.
Et halua sen jatkuvan. - En niin.
Aivan. Selvä.
Lorraine kertoi väkivaltatapauksesta.
Niitä oli enemmän. - Niinkö?
Voi luoja. Sitä kesti koko yön!
Yö oli siis toisin sanoen hyvin hektinen.
Emme tosiaankaan enää kestä enempää.
Uskokaa pois. Tarvitsemme apua ja haluamme päästä tästä eroon.
Äitini toivoi sydämensä pohjasta, että tämä ratkaisisi koko tilanteen.
Hän halusi perheensä ja tavallisen arkielämämme takaisin.
Meille kerrotaan kamalia tarinoita.
Meidän pitää kuitenkin kokea asiat itse, ennen kuin hyväksymme ne.
Meidän pitää nähdä ja tuntea ne.
Läsnäolo pitää todistaa, ennen kuin toteamme kodin aavetaloksi.
Se haluaa kuulemma Davidin sielun.
Mitä se sanoi sielustasi?
Se haluaa vain sieluni. Ei muuta.
Onko se täällä nyt?
Ed halusi sen näyttäytyvän.
Jos sillä kerran on voimaa, sen pitää todistaa läsnäolonsa.
Provosoin mahdollista läsnäolijaa uskonnollisilla menetelmillä.
Kristittynä käytän Jeesuksen nimeä, pyhää vettä sekä krusifiksia.
Menetelmä on dramaattinen, mutta sitä demonologit ja manaajat käyttävät.
Provosoin läsnäolevaa henkeä, kunnes se saa fyysisen olomuodon.
Ed sanoi: "Jos kerran pystyt siihen, koputa pöytää kolme kertaa."
Yhtäkkiä se tapahtui.
Pam! Pam! Pam!
Ihan kuin joku olisi hakannut keittiön lattiaa lekalla.
Koko keittiö alkoi täristä.
Valot välkkyivät. Kaikki tunsivat sen.
Ed katsoi Davidia ja kysyi, pelottiko häntä.
David pelkäsi, koska se halusi satuttaa häntä.
Hän sanoi sen rankaisevan kaikkia, koska olimme kertoneet asiasta.
Lorraine käveli vain ympäriinsä.
Tutkin, millä tavalla koti värähtelee. Kävelen ympäriinsä jokaisessa huoneessa.
Paikassa on oltava vetovoimaa.
Taloudessa on oltava henkilö, joka vetää henkeä puoleensa.
Hän kuiskasi miehelleen,
että pikkupojan vieressä seisoo isokokoinen tumma hahmo.
Paha sellainen.
Se tuntui meistä oudolta, koska emme nähneet mitään.
Ed ja Lorraine puhuivat vanhemmilleni.
Kyseessä ei ollut aave vaan demoni.
Minua pelotti.
Koko perhe oli peloissaan, koska emme tienneet, mitä oli tekeillä.
Isoisäni mukaan aavetapaukset etenivät viidessä eri vaiheessa.
Kaikki alkaa luvasta.
Joku tekee jotain sellaista, joka antaa yliluonnolliselle jalansijaa.
Kyseessä voi olla Ouija-lauta tai spiritismi-istunto.
Seuraava vaihe on infestaatio.
Silloin henget ovat läsnä kodissa mutta erillään sen asukkaista.
Silloin aave tai edesmennyt vierailee ja haluaa ilmoittaa läsnäolostaan.
Se on normaalia.
Sitten alkaa alistaminen.
Silloin olento alkaa ottaa valtaansa jonkun henkilön vapaan tahdon.
Henkilöllä on synkkiä mielihaluja, ja hän alkaa käyttäytyä ikävällä tavalla.
Äärimmäisen harvinaisissa tapauksissa tilanne muuttuu täydeksi riivaukseksi.
Silloin ihminen ei ole läsnä kehossaan eikä enää hallitse sitä.
Kehon on vallannut jokin aivan muu.
Ed oli ensitapaamisella melko varma, että David oli jo alistamisen vaiheessa.
Ed selitti, että demoni saisi Davidin käyttäytymään täysin eri tavalla.
Se käyttäisi Davidin mieltä viestiensä lähettämiseen.
Hänestä tulisi epävakaampi.
Ed Warren oli nähnyt saman useasti.
Hän käski ottamaan yhteyttä kirkkoon.
Äitini sanoi, että olimme jo yrittäneet.
Ed painotti auttavansa meitä siinä.
Hän käski meitä dokumentoimaan kaiken.
Todisteita piti kerätä paljon arkkipiispaa varten.
Bridgeportin arkkipiispa arvioisi, mistä tilanteessa on kysymys.
Ajattelin, ettei sellaista voinut tapahtua kuin sarjakuvissa ja elokuvissa.
Ed ja Lorraine varoittivat meitä tilanteen vakavuudesta.
Sitä ei voisi sivuuttaa.
Meidän piti suojella itseämme, koska mitä tahansa saattoi tapahtua.
Äitini otti kasettinauhurimme esiin.
Siskoni osti Polaroid-kameran, jolla kuvat sai kehitettyä heti.
Siitä hetkestä lähtien aloimme pitää kirjaa kaikesta.
Meillä oli silloin kesäloma.
Iltaa, hyvät naiset ja herrat.
Kukaan ei nukkunut.
...kaksi republikaaniehdokasta Yhdysvaltain presidentin virkaan.
Kalifornian entinen kuvernööri Ronald Reagan ja entinen suurlähettiläs...
Pidimme Davidia silmällä vuorotellen.
Halusimmepa tai emme, meidän pitää ylläpitää maailmanrauhaa,
koska kukaan muu ei pysty siihen. Emme voi vain jatkaa...
David alkoi käyttäytyä todella oudosti.
David!
Voi luoja.
GLATZELIN PERHEEN VALOKUVIA JA ÄÄNITALLENTEITA ELO- JA SYYSKUULTA 1980
Hei.
Nyt sinä kuolet!
Kuka ja mikä oikein olet?
Ei kuulu sinulle. - David.
Äiti on tässä. Nousehan nyt ylös.
Vauhtia nyt. Häivy heti poikani kehosta.
Ei! - Olen äitisi.
Sinä olet paskiainen.
Nyt sinä kuolet!
Älä tee noin!
Nouse nyt ylös! Voi luoja. - Soita papille, äiti.
Pyydä hänet tänne heti. - Häivy pojastani!
Ei! - Jätä poika rauhaan.
Tässä.
Yritän. Pidän sinua taas käsistä. - Helvetin kusipää.
Rukoilkaa.
Isä meidän, joka olet taivaissa...
Tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi...
Anna meille meidän jokapäiväinen leipämme...
Niin kuin mekin annamme niille...
Minua pelotti.
Lähde pojasta.
Yhtäkkiä hän karjui ja huitoi, vaikkemme nähneet yhtään ketään.
Kuvassa näkyy, miten hän pitää käsillään jotakin loitolla.
Se jokin kuristaa häntä. Hän yritti saada käsiä pois kurkultaan.
Lähde pojasta.
Olimme kauttaaltaan kananlihalla.
Tilanne oli hyvin pelottava. Emme tienneet, miten olisi pitänyt toimia.
Muistan, että minua kuristettiin. En muista muuta, koska kaiketi pyörryin.
En edes muista, oliko se pyörtymistä. Kukaan ei osannut selittää sitä.
Se oli henkisesti kuluttavaa kaikille.
Tilanne vain paheni jatkuvasti.
Hän oli fyysisesti väkivaltainen ja yritti kuristaa äitiäni ja siskoani.
Sitä kesti minuuteista tunteihin.
Nukuimme vuorotellen.
Kukaan ei halunnut olla yksin.
Jos joku meistä jäisi yksin, hänestä tulisi todennäköisemmin uhri.
Koko perhe oli hyökkäysten kohteena.
Rukoilimme aivan jatkuvasti.
Ajattelimme sen menevän pois, jos vain rukoilisimme lujempaa.
Vaikeinta tilanteessa äidilleni oli se, että isäni ei ollut asiasta samaa mieltä.
Hän oli yksin.
Isäni luuli meidän vain ruokkivan Davidin mahdollista mielenterveysongelmaa.
Hän tavallaan vetäytyi omiin oloihinsa.
Hän teki kahta työtä ja kävi kotona vain nukkumassa.
Kaikki muuttui. Söimme aina ilman häntä, koska hän oli kaikki illatkin töissä.
Isälläni kesti hetken tajuta, mitä oli meneillään.
Siinä vaiheessa oli jo liian myöhäistä.
Äitini soitti Warreneille ja kertoi, mitä meillä tapahtui.
Olen äitisi.
Sinä olet paskiainen.
Älä tee noin!
Hän ei tiennyt, kuka sen teki. - Räpyttelikö hän?
Ei. Silmät eivät liikkuneet lainkaan.
Eikö tajuissaan oleva räpyttele?
Oliko hän siis tapahtuman ajan tajuton?
Luulisin ainakin niin.
Ed ja Lorraine sanoivat Davidin olevan riivattu.
Riivauksen jälkeen tavoitteena on perheen tuhoaminen ja lopulta kuolema.
Joko riivattu itse joutuu kuolemaan tai joku muu menettää henkensä.
Sellaista tapahtuu.
Hän veti tämän esiin Alanin takana ja sanoi vihaavansa kaikkia.
Hän sanoi tappavansa kaikki, jotka tulevat lähelle.
Äitini meni täysin paniikkiin.
Hän pelkäsi poikansa tappavan itsensä tai murhaavan kenties jonkun muun.
Hän halusi tehdä asiasta lopun.
Ed Warren sanoi, että tarvitaan manaus.
Se oli ehkä kaikista pelottavinta.
Olemme yliluonnollinen poliisiosasto.
Pahantekijät pitää tuoda kirkon tietoon.
Syylliset vastaavat manaajalle.
Tämän vuoksi sanon,
että kun demonit ja pahat henget pelaavat likaista peliä,
pitää antaa samalla mitalla takaisin.
Kirkko ei jakele manauksia kuin karkkia.
En tiennyt, miten paljon paperitöitä manauksen saaminen edellyttää.
Se on iso asia.
Roomalaiskatolisessa kirkossa manauksen saaminen ei ole helppoa.
ORTODOKSISEN KIRKON PAPPI
Se oli vaikeaa etenkin Warreneiden aikaan.
Tietääkseni papit eivät halua sekaantua minkäänlaisiin pirullisiin voimiin.
He pelkäävät mennä sellaisiin koteihin.
Ihmiset kääntyvät Warreneiden puoleen, koska papisto on torjunut heidät.
Papin velvollisuus on kuitenkin vastata kutsuun ja auttaa hädässä olevia.
Roomalaiskatolisessa kirkossa enkelit, demonit ja muut ovat asioita,
jotka ovat syvällä uskomusjärjestelmässä.
Kyseenalaistin kuitenkin aina henkimaailman voimien olemassaolon.
Olin hyvin avoin etsimään todisteita ja selvittämään, onko niitä olemassa.
Ihmiset voivat kieltää aaveiden, aavetalojen ja paholaisten olemassaolon.
Paholainen silti on olemassa.
Paholaisia on olemassa monta, ja epäilijät ovat niiden paras suojakilpi.
Jeesuksen nimessä.
Häivy!
Warreneiden kanssa työskentely oli mielenkiintoista ja jännittävääkin.
Näin, että kyseessä oli oikea vaara.
Todisteidemme pohjalta kirkko ymmärsi, että tarvitsimme oikeasti apua.
Katolisen kirkon kardinaali tuli paikalle.
Hän oli pukeutunut punaiseen ja ajoi punaista Porschea.
Kirkolla pyyhki ilmeisen hyvin.
Hän tapasi perheemme.
Hän päätti, että tilanne on sellainen, joka todellakin pitää korjata.
2. SYYSKUUTA 1980 KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
Katolinen kirkko antoi meille luvan pienimuotoiseen manaukseen.
Perheemme kutsuttiin Brookfieldin St. Josephin kirkkoon.
Uskoin olevani turvassa Herran huoneessa.
Pastori Virgulak varoitteli meitä.
Hän sanoi manausten olevan niin rankkoja, että ne voivat johtaa jopa kuolemaan.
Se oli todella pelottavaa.
Meillä ei ollut vaihtoehtoa.
Rukoilkaamme.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen.
Alku muistuttaa hieman messua.
Isä meidän, joka olet taivaissa. Pyhitetty olkoon sinun...
Muistan, kun olimme kirkossa.
Muistan ainoastaan rukoukset.
Anna meille jokapäiväinen leipämme. Ja anna meille syntimme anteeksi...
Yhtäkkiä huoneessa oli jääkylmä.
Tajusimme, että jokin oli vialla.
Pyhä Maria, Jumalanäiti, suojele meitä...
Davidin käytös muuttui minuuteissa.
GLATZELIN PERHEEN ÄÄNITALLENNE
Hän alkoi murista, sähistä ja solvata pastoria.
Senkin läski ihrakasa ja mulkku.
Nyt sinä kuolet.
David tärisi ja vapisi.
Piirteet muuttuivat.
Hänen kehonsa heittelehti holtittomasti puolelta toiselle.
Vitut sinusta ja kaikesta paskastasi!
Hän yritti hyökätä pastorin kimppuun, joten pitelimme häntä aloillaan.
Muistan pitäneeni häntä jalasta kiinni. Ed Warren piti kiinni toisesta.
Nyt on se hetki, jona...
Hän oli asennoissa, joihin kehon ei pitäisi taipua.
Pitelin poikaa ja sanoin Jeesuksen rakastavan häntä.
Olet heikko. Jeesus on sinua vahvempi.
Sinä olet hävettävän heikko.
Hän on Jumalan lapsi. Jumalan lasta et voi satuttaa.
Jeesus kuolee helvetissä.
Äiti rakastaa sinua.
Se tiesi, että taistelu olisi viimeinen.
Krusifiksi on siunattu. Anna se minulle.
Arne laittoi krusifiksin hänen otsalleen.
Jeesus on pääsi päällä.
Se sihisi ihoa vasten.
Herramme Kristuksen nimeen...
Hänen kielensä turposi niin pahasti, että hän ei pystynyt hengittämään.
Hän sinersi.
Kaikki huusivat. Sen piti loppua.
Tunsin oloni avuttomaksi ja tyhjäksi.
Huusin olennolle niin lujaa kuin pystyin.
Käskin jättämään pojan rauhaan ja ottamaan minut.
"Tässä olen. Ota minut."
Tunsin jäätävän kylmyyden valtaavan aivan koko kehoni.
Kauhistunut Lorraine kysyi, mitä olin mennyt tekemään.
Ed sanoi, ettei niin saa tehdä.
Demonisia olentoja ei saa ikinä haastaa.
Emme tienneet. Hän luuli voivansa auttaa Davidia.
Muistan isoisäni sanoneen hänelle, että niin ei saa sanoa.
Se vain avaa oven hyökkäykselle.
Hän oli oikeassa.
Tunsimme sen kuitenkin olevan ohi.
Davidin manaus onnistui.
Muistan olleeni onnellinen.
Vietin paljon aikaa ulkona leikkien.
Yritin olla perheen kiltti poika.
Äiti leipoi.
Hän piti meistä huolta.
Luulimme saavamme uuden alun.
Niin ei kuitenkaan tapahtunut.
BROOKFIELDIN POLIISILAITOS
Olin tietoinen siitä, että Glatzeleilla tapahtui kummia.
CONNECTICUTIN RIKOSTUTKIJA
Talossa kuulemma riehui demoni.
Poliisi oli vastaanottanut meluvalituksia.
Olin päivystysvuorossa,
kun Ed ja Lorraine Warren saapuivat Grays Bridge Roadin poliisitalolle.
Ed Warren esittäytyi demonologiksi ja Lorraine Warren puolestaan meedioksi.
Lorraine oli pois tolaltaan.
Hän kertoikin minulle, mitä manauksen aikana oli tapahtunut.
Arne Cheyenne Johnson oli käskenyt jättää David Glatzelin rauhaan ja vallata hänet.
Lorraine oli siitä hyvin järkyttynyt.
Hän sanoi, että Arne ei olisi saanut missään nimessä tehdä niin.
Hän ei tiennyt, mitä oli vastassa.
Lorraine sanoi: "Näen joko vakavan vamman tai veitsellä aiheutetun kuoleman."
Hän halusi ilmoittaa rikoksen mahdollisuudesta.
Haluan tehdä selväksi, että hän sanoi meediona näkevänsä sen tapahtuvan.
Hän oli täysin asiallinen eikä käyttäytynyt mitenkään oudosti.
Ajattelin hänen kertovan näkemyksensä, joka oli hänelle totisinta totta.
Ja kuinka ollakaan, se kävikin toteen.
Siskoni sai työpaikan Brookfieldin koiratarhasta.
Hän halusi elää Arnen kanssa.
Olen koiratrimmaaja.
Pomoni oli Alan Bono, josta tuli minun ja Arnen ystävä.
DEBBIEN POMO
Arne ja minä saimme asunnon, joka tuli työsuhteen mukana.
Olimme innoissamme siitä, että saisimme aloittaa yhteisen elämän.
Saimme vihdoin vetää henkeä raskaiden tapahtumien jälkeen.
Olimme helpottuneita siitä, että koettelemus oli vihdoin ohi.
Luulimme saavamme rauhan.
Demonin haastaessaan pitää muistaa,
että se ei toimi juuri sinä hetkenä.
Se odottaa hetkeä, jona ihminen on haavoittuvimmillaan.
Sitten se vasta iskee.
16. HELMIKUUTA 1981 VIISI KUUKAUTTA MANAUKSEN JÄLKEEN
En voinut sinä aamuna kovinkaan hyvin.
Tunsin oloni sairaaksi.
Debbie ja minä haimme siskoni Bridgeportista viikonloppua varten.
Tapasimme Alan Bonon lounaan merkeissä ja joimme pari lasia viiniä.
Alan alkoi kuitenkin olla selvästi päihtyneessä tilassa.
Katsoin Debbietä ja sanoin, että voisi olla hyvä aika lähteä.
Halusin viedä tytöt muualle.
Mitään pahaa ei ollut tapahtunut, mutta hän käyttäytyi uhmakkaasti.
En halunnut siskojeni näkevän sitä.
Aloimme kävellä portaita alas.
En muista itse enää yhtään mitään sen jälkeisistä tapahtumista.
Kello oli seitsemän tai kahdeksan illalla.
Muistan, kun puhelin soi.
Haloo. - Siskoni itki toisessa päässä.
Hän ei ehtinyt edes sanoa mitään, kun näin jo mielessäni miehen,
joka oli kuollut.
Hae äiti, David! Nyt heti!
Äiti alkoi huutaa miltei välittömästi. Tajusin tilanteen vakavuuden.
Hän käski isän nousta autoon. Koiratarhalle piti lähteä heti.
David kertoi, että Alan Bono oli kuollut.
En tajunnut, mistä hän puhui.
Hän sanoi, että Arne Cheyenne Johnson oli riivattu.
Peto oli kuulemma tappanut Alanin.
Sain kentältä puhelun, jossa kerrottiin vakavasta puukotuksesta.
Kutsuimme kaikki yksiköt apuun.
Deborah Glatzel kertoi poliiseille,
että Arne ja Alan olivat juoneet.
Asunnossa oli puhjennut riita, joka yltyi fyysiseksi tappeluksi.
Käsirysy siirtyi koiratarhan etupihalle ja noin neljän metrin päähän etuovesta.
Tappelun aikana Arne veti esiin kotelossa olleen veitsen.
Hän puukotti Alan Bonoa useaan kertaan.
Alan Bono loukkaantui kuolettavasti.
Debbie Glatzel oli hyvin järkyttynyt ja sanoi Arnen juosseen metsään.
Hän uskoi miehen menevän perheen taloon, joka oli läheisellä Oak Grove Roadilla.
Näin Arnen mielessäni.
Näin hänen tulevan kohti taloamme Brookfieldissä.
Tiesin siinä hetkessä heti, että Arne oli paholaisen riivaama.
Veljeni meni paniikkiin.
Hän raahasi kanssani pöydän oven eteen.
Työnsimme pöydän lukitun oven eteen, koska David sanoi Arnen tappavan hänet.
En ollut koskaan eläessäni pelännyt Arne Cheyenne Johnsonia.
Nyt David kertoi hänen olevan riivattu, ja aloin pelätä henkeni edestä.
Ambulanssinkuljettaja oli paluumatkalla vietyään Alan Bonon sairaalaan.
Hän näki kuvaukseen sopivan miehen.
Hän soitti asiasta heti poliisille, ja lopulta Arne pidätettiin.
Ambulanssikuljettajan ansiosta David ja minä olemme yhä hengissä.
Sain Arne Cheyenne Johnsonin vastuulleni.
Otin häneltä sormenjäljet ja kerroin hänelle Miranda-oikeudet.
Hän näytti olevan pahassa pulassa. Hän oli rähjäinen tappelun jäljiltä.
Jokin oli pielessä.
Olin uupunut. En jaksanut edes seistä. Istuin vain penkillä.
Kysyin, miksi olen siellä. Hän sanoi, että olin tappanut ystäväni.
Hän sanoi, että olin juuri tappanut ystäväni.
Kielsin tehneeni niin.
En mitenkään voinut uskoa sitä. Sanoin hänen olevan täysin väärässä.
"Alan voi hyvin. Lähdimme kotiin."
Hän sanoi, että olin tappanut Alanin.
Hän ei itkenyt eikä pyytänyt anteeksi. Hän ei tiennyt, mitä oli tapahtunut.
Hän ei osannut kertoa murhasta mitään.
En ole ikimaailmassa satuttanut ketään.
Minua ei ole koskaan pidätetty.
Kerroin sen heille. Sanoin myös, etten mitenkään voisi olla tekijä.
David Glatzelin tapauksessa Arne Johnson tuli riivatuksi,
kun hän yritti auttaa poikaa ja asettui demonista olentoa vastaan.
Se on mahdollista.
Kirjallisuudessa mainitaan transmigraatio.
Sen yhteydessä holtiton henki voi siirtyä riivatusta henkilöstä toiseen,
joka on läsnä manauksen aikana.
Asianajaja yrittää todistaa asiakkaansa syyttömäksi murhaan Connecticutissa.
Omien sanojensa mukaan 19-vuotias syytetty oli murhan aikana paholaisen riivaama.
Yhdeksäntoistavuotiaalla Arne Johnsonilla ei ole aiempaa väkivaltahistoriaa.
Häntä syytetään vuokraisäntänsä Alan Bonon puukotuksesta.
Hän väittää olleensa demonin riivaama eikä muista tapahtunutta.
Paikalla oli tyttöystävä Deborah Glatzel, jonka veljen väitettiin olleen riivattu.
Nainen kertoi tapahtuneesta.
En nähnyt puukotusta, koska olin itsekin tapahtumien keskellä.
Mitä siis näit?
Näin vain tönimistä ja tuuppimista. - Entä sen jälkeen?
Sitten helvetti pääsi irti.
Debbie uskoi todisteiden pitävän.
Hän oli varma, että demonin riivaus voitaisiin todistaa oikeudessa.
Kaiken kokemamme jälkeen olisi selvää, että paholainen todella on olemassa.
Johnsonin asianajaja Martin Minnella ei maininnut demoneita salissa.
Meidän pitää ensin odottaa kuolinsyytutkijamme tekemää raporttia.
Emme voi tehdä mitään ennen ruumiinavauksen tuloksia.
En uskonut yliluonnollisiin asioihin.
En ottanut tapausta heti hoitaakseni.
ARNE JOHNSONIN PUOLUSTUSASIANAJAJA
Halusin tutkia asiaa ensin itse.
Ed ja Lorraine kertoivat minulle, että Arne Johnson ei ollut oma itsensä.
Arnen kehon vallannut demoni oli se,
joka tappoi Alan Bonon.
Kumppanini piti heitä sekopäinä.
Hän käski minua pysymään tapauksesta mahdollisimman kaukana.
Halusin silti kuulla lisää.
Tavallisen näköinen koti New Englandissa.
Sisältä se muistuttaa kuitenkin kauhuelovan kulisseja.
Se on paranormaalien ilmiöiden museo.
Warreneiden mukaan esineet liittyivät tositapahtumiin.
Sanon rakennuksen esineistä yhden asian.
Ne ovat yliluonnollisuutensa vuoksi kenties maailman vaarallisimpia.
Alakerrassa oli kaikenlaisia esineitä.
Siellä oli muun muassa nukke, johon ei saanut missään nimessä koskea.
Nuken nimi taisi olla Annabelle.
He soittivat minulle kasetteja.
Pysy siinä!
Ei! - Kylläpäs!
Pysy siinä!
Warrenit näyttivät kaikki todisteensa.
Avaa silmät, David.
Minusta ne olivat hyvinkin luotettavia ja uskottavia.
Uskoin tarinaan ja siihen, että puolustus pitäisi oikeudessa.
Uskoin myös, että osavaltiossa tuskin olisi ketään muuta asianajajaa,
joka suostuisi esittämään puolustuksen.
"Paholaisen vallassa."
Juuri sen asianajaja Martin Minnella aikoo todistaa asiakkaan oikeusistunnossa.
Puolustuksemme on luonteeltaan sellainen, jota on käytetty Isossa-Britanniassa.
Yhdysvalloissa demonin riivausta ei ole käytetty puolustuksena aiemmin.
Yläkerrassa asunutta Johnsonia vastaan nostetaan syyte 19. maaliskuuta mennessä.
Britanniassa on kolme vastaavaa tapausta. Kaksi tuhopolttoa ja yksi raiskaus.
Syytetty todettiin syyttömäksi kaikissa vedoten demonin riivaukseen.
Juttu oli oudoin 15-vuotisella toimittajanurallani.
ENTINEN RADION UUTISTOIMITTAJA
Lorraine ja Ed Warren tunnetaan okkultismin kokeneina asiantuntijoina.
Warrenit väittävät, että demonin riivaus sai Johnsonin murhaamaan ystävänsä.
Kysymys demonin riivauksesta on toimittajan näkökulmasta hyvin hankala.
Sitä ei voi mitenkään todistaa eikä toisaalta osoittaa vääräksikään.
Toimittaja voi vain tehdä parhaansa ja etsiä käsiinsä faktoja.
Minut esiteltiin Warreneille kuusi päivää puukotuksen jälkeen.
Sovimme, että saan kuunnella kasetit.
Saisin soittaa ne kahdella radio-asemalla, jos haluaisin tehdä niin.
Hyvää päivää. Täällä on Mike Allen.
W.I.N.E. News on saanut dramaattisia kasetteja,
joiden sanotaan liittyvän Brookfieldissä paholaisen aikaansaamaan murhaan.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Käsken sinua lähtemään pojasta.
Risti on pääsi päällä. Et voi satuttaa Jumalan lasta.
Jeesus kuolee helvetissä.
Äiti rakastaa sinua.
Uskoin, että saisimme liudan puheluita,
joissa meitä moitittaisiin kasettien soittamisesta kanavalla.
Useimmat kuitenkin halusivat kuulla ne uudestaan.
Sain postia kaikkialta maasta.
Meediot ja paranormaalit asiantuntijat tarjosivat minulle palveluitaan.
Yhteyttä ottivat myös ne, jotka eivät uskoneet tapaukseen.
Heidän mukaansa se oli kännitappelu, ja tapaus oli käsitelty.
Sille ei olisi saanut antaa huomiota.
Murhapaikalla kukaan naapureista tai osallinen pastori ei halunnut puhua.
Otin kyllä yhteyttä pastoreihin, jotka olivat niin sanotuissa manauksissa.
Sanoin kuulleeni väitteitä,
joiden mukaan manauksiin liittyi lenteleviä huonekaluja sekä levitaatiota.
Pyysin heitä toteamaan sen pötypuheeksi ja sanomaan, että niin ei tapahtunut.
Asia olisi jäänyt siihen. He eivät kuitenkaan sanoneet niin.
Ed, mitä sanoisit henkilölle, joka sanoo, ettei usko lainkaan tällaisiin asioihin?
Toivottavasti et ole valamies.
Tapausta tukevat useat muut tapaukset, joissa olemme olleet mukana.
Voimme aukottomasti todistaa, että kyseessä oli yliluonnollinen ilmiö.
Näytämme kuvissa onnellisilta.
En voi kieltää sitä.
Voin kuitenkin kertoa, että suljettujen ovien takana oli toisin.
Emme olleet mikään tavallinen perhe.
Äitini sai usein raivokohtauksia, jos hän ei saanut tahtoaan läpi.
Muille hän esitti himokristittyä, mutta se ei ollut lähelläkään totuutta.
Hän ei edes käynyt kirkossa, ennen kuin Davidille alkoi tapahtua.
Tilanne muuttui aivan täysin, kun Lorraine Warren tuli kuvioihin.
Kaikilla oli yhtäkkiä skapulaarit ja rukousnauhat. En uskonut koko juttua.
Olin 15-vuotias, kun veljeni oli väitetysti riivattu.
En ole ennen puhunut kameroille.
Halusin vain tuoda totuuden esiin, koska viaton mies tapettiin.
Ei sitä mikään paholainen tehnyt. Tiedän sen, koska elin siinä perheessä.
14. HEINÄKUUTA 1980
SEITSEMÄN KUUKAUTTA ENNEN ALAN BONON MURHAA
Olin ulkona, kun Ed ja Lorraine saapuivat.
Ed Warren kysyi, mitä oli tekeillä.
Sanoin rehellisesti uskovani, että perheeni oli seonnut.
Niin sanoin Edille.
En aluksi tiennyt, mikä Edin ja Lorrainen taka-ajatus oli.
Katselin sivummalta, ja jokin tuntui olevan pahasti pielessä.
Mitä itse päättäisit tehdä?
He puhuivat keittiössä Davidin ongelmista.
Tilanne ei varmaan tunnu kivalta. - Ei niin.
He sanoivat, että David alkaisi kiroilla ja sylkeä päällemme.
Hän murahtelisi kuin petoeläin.
Ihmettelin, miksi hänestä puhuttiin meidän kaikkien läsnä ollessa?
Eikö lasten pitäisi olla vaikka ulkona?
He halusivat varmistaa, että me kaikki kuulimme keskustelun.
He syöttivät ajatuksia tulevasta.
Mitä hän teki, kun ei ollut David?
Sylki ja kiroili. - Hän kiroili paljon.
Papilleko? - Ja minulle. Enimmäkseen papille.
David oli kyllin fiksu tajutakseen.
Pari päivää myöhemmin David toisti kaiken sanasta sanaan.
Kuulehan, poika. - Helvetin kusipää.
Rankaisen sinua!
Lopeta, David. - Ansaitset kuolla, hemmetti soikoon!
Rauhoitu, David. - Et ansaitse elää!
Kuolet!
Senkin helvetin lihava ämmä.
Alussa Warrenit kävivät meillä usein.
Ensimmäisellä viikolla joka päivä ja sitten joka toinen.
Äiti on tässä. Nouse nyt ylös.
Kamerat olivat valmiina joka ilta.
Pois pojastani. - Samoin mikrofonit.
Ei! - Olen äitisi.
Siitä tuli melkoinen show.
Älä tee noin!
Lopeta! Nouse ylös! Voi luoja! Ylös nyt sieltä!
Davidin auttamisen sijaan he keskittyivät taltioimaan tapahtumia.
Kaiken olisi voinut tehdä toisin.
Muistan hyvin erään illan.
Äitini huusi Davidille ja käski häntä istumaan ja lopettamaan.
Hän haukkui äitiään vaikka miksi.
Yhtäkkiä isäni tuli paikalle.
Et ansaitse elää! - David.
Ylös siitä!
Läimäys.
Istumaan siitä.
Hän käski Davidia lopettamaan.
Riittää! Tämä saa luvan loppua nyt.
Ja kas kummaa. Paholainen istui eikä päästänyt enää pihaustakaan.
Hän sentään kuunteli isääni.
Hetkinen vain. Paina nyt kaasua.
Murhayönä olin isän kanssa pihalla, kun kuulimme äidin huutavan.
Koiratarhalla oli käynyt jotain, ja Debbie oli hädissään.
Lähdetään heti. - Selvä.
Paikan päällä Debbie sanoi, että tappelu oli paha.
Alan makasi maassa puukotettuna.
Näin Alanin makaavan kyljellään. Menin kääntämään hänet ympäri.
Olin viisitoistavuotias, ja tilanne oli minulle täysin uusi.
Muistan nähneeni neljä puukotushaavaa.
Alan vain haukkoi henkeä. Käskin häntä sinnittelemään.
En voinut tehdä mitään muutakaan.
Tuntui kuin olisin ollut jumissa. Tilanne oli kertakaikkisen toivoton.
Tunne oli sellainen, josta en juuri halua edes puhua.
En oikeastaan edes halua muistaa sitä.
En voinut auttaa siinä tilanteessa. En olisi voinut tehdä mitään.
Oli surullista nähdä toisen kuolevan niin.
En koskaan edes uskonut Alan Bonon murhan liittyvän Davidiin.
Tapaus ei liittynyt demoneihin lainkaan.
Arne koki omistavansa Debbien.
Huhujen mukaan Debbiellä oli suhde Alan Bonon kanssa.
Debbie Glatzel tuli poliisiasemalle ja kertoi kuulemistaan huhuista.
Kaupungilla huhuttiin, että murha liittyi kolmiodraamaan,
jonka osallisina olivat hän itse, Alan Bono sekä Arne Cheyenne Johnson.
Asia ei kuulemma ollut niin. Hänellä oli ollut suhde Alaniin.
Suhde oli siinä vaiheessa jo ohi eikä naisen mukaan liittynyt puukotukseen.
Outo murhaoikeudenkäynti alkaa huomenna Danburyssa.
Tapauksen keskiössä on väitetty riivaus. Jim Van Sickle kertoo lisää.
Mahtaako paholainen saapua huomenna Danburyn ikivanhalle oikeustalolle?
Nouseeko hän jopa todistajanaitioon?
En tiennyt oikeudenkäynnin alusta mitään.
Avauspäivänä sain vanhemmiltani rahaa,
jotta lintsaisin koulusta ja tekisin päivän ajan, mitä haluan.
He pelkäsivät valtavasti sitä, että sekaantuisin juttuun,
koska tiesin totuuden.
Kaikki oli keksittyä.
"DEMONIMURHAN" OIKEUDENKÄYNTI ALKAA 28. LOKAKUUTA 1981
FAIRFIELDIN PIIRIKUNNAN OIKEUSTALO
Koko perhe uskoi, että Arne todettaisiin syyttömäksi.
Olihan meillä tukenamme sentään pastori ja Warrenin pariskunta.
Lisäksi meillä oli todisteina äänitallenteet ja valokuvat.
Niiden avulla voisi kyllä todistaa, ettei Arne ollut murhaaja.
Hän oli riivattu, koska haastoi pedon.
Syyttäjä vaati enimmäisrangaistusta, jos syyllisyys todistettaisiin.
Lehdistöllä ja Warreneilla on erittäin suuri osuus tapauksessa.
Molemmat ovat paisutelleet sitä luultavasti taloudellisen hyödyn vuoksi.
Minusta tämä on kuitenkin rutiinimurha siinä määrin kuin sellaista on olemassa.
Oli pöyristyttävää, että koko juttu leimattiin hölynpölyksi.
Meidän väitettiin peittelevän täysin yksioikoista murhatapausta.
Jos Arne olisi tuomittu murhasta, vähimmäistuomio olisi 25 vuotta.
Oikeustalolle oli vaikea päästä. Saliin mahtui vain seisomaan.
Kukaan ei tiennyt, mitä odottaa. Luvassa oli melkoinen kaksintaistelu.
Martin Minnella aikoi vedota puolustuksessa demonin riivaukseen.
Tuomari Robert Callahanin piti päättää, hyväksyykö sen vai ei.
Tilanne oli karu paluu todellisuuteen.
Olin yhtäkkiä ensi kertaa oikeudessa ja voisin saada elinkautisen tuomion.
En voinut uskoa sitä todeksi.
Uskoin, että asiakkaani saisi tilaisuuden puhua itse oikeuden edessä.
Sen pohjalta valamiehistö saisi arvioida, mitä todellisuudessa tapahtui.
Uskon lisäksi tapausta tukivat sekä fyysiset todisteet että lausunnot.
Valamiehistö päättäisi niiden perusteella.
Kaikki kuitenkin tyssäsi alkuunsa.
Tuomari kuuli ennakkotapaukset ja päätti,
ettei riivaus ole hyväksyttävä puolustus.
Sillä ei ole merkitystä rikosoikeudessa.
Todisteet paholaisista ja riivauksista hylättiin tieteen vastaisina.
Jim Van Sickle, News Four, Danbury.
Muserruin täysin.
Kuulin perheeni huokailevan epäuskoisena.
Oikeudessa piti vannoa käsi Raamatulla.
Se kyllä hyväksyttiin, mutta paholaiseen tai muuhun yliluonnolliseen ei uskottu.
Siinä ei ollut järkeä.
Paikalla olleet katolilaispapit nousivat yhtäkkiä seisomaan nenäni edessä.
Ulosmarssi vaikutti harjoitellulta. Heistä ei enää kuultu sen jälkeen.
Sen jälkeen kirkko ei kommentoinut juttua.
Tunsin oloni hylätyksi.
En saanut tilaisuutta kertoa totuutta.
Totuuden kertomista ei edes hyväksytty, joten olin aivan hukassa.
En tiennyt tulevasta.
Oikeudenkäynti jatkuu huomenna Danburyssa.
Puolustuksen oli erittäin hankala alkaa väittää tilanteessa vastaan.
Poliisilla oli siskojen antamat lausunnot,
joissa he sanoivat nähneensä puukotuksen.
Riivausta ei voinut käyttää tekosyynä, joten ainoa fakta oli itse puukotus.
Martin Minnella sanoi, että viimeinen kortti oli itsepuolustus.
Aioimme viimeisenä vedota siihen.
Murhan sijaan olisin syyllinen tappoon.
Ongelma oli kuitenkin siinä, että itsepuolustus on rajallista.
Jos joku hyökkää kimppuun,
uhri puolustautuu parilla puukoniskulla muttei juuri koskaan useammalla.
Jos iskuja on monta,
itsepuolustus on poissa pelistä.
Yhtäkkiä he vetosivat itsepuolustukseen, vaikkei siitä puhuttu alussa lainkaan.
Se oli hyvin epätavallista.
Se nyt vain oli ainoa tapa, jolla voisin välttyä elinkautiselta.
Nousin todistajanaitioon.
Se oli melkoisen haastavaa, koska en muistanut tapahtuneesta mitään.
Kerroin juuri sen.
Kaikkien mielestä tapaus oli surullinen hyvin monella eri tavalla.
Se oli kuitenkin vaatinut ihmishengen.
Hengen riistäneen piti saada tuomio.
VALAMIEHISTÖN PÄÄTÖS 24. MARRASKUUTA 1981
Perheessä oli kireä tunnelma.
Siskoni oli kauhuissaan siitä, että Arne olisi loppuelämänsä vankilassa.
Oikeussali oli täynnä, kun minut tuotiin sinne sinä päivänä.
Tuomari tuli paikalle ja vastaanotti valamiehistön päätöksen.
Olin hermostunut ja peloissani.
Tuomion mukaan en ollut syyllinen ensimmäisen asteen murhaan.
Olin syyllinen ensimmäisen asteen tappoon.
Sitten oli tuomion vuoro.
Muistan yhä tuomari Callahanin sanat.
"Minun on langetettava enimmäistuomio eli 10–20 vuotta suljetussa vankilassa."
Tuomionluvun jälkeen Debbie nousi seisomaan ja huusi:
"Olette sairas ja järjiltänne, Callahan."
Sitten hän juoksi ulos itkien.
Olin juuri poistumassa oikeustalosta,
kun Debbie puikkelehti kuvaajien ohi ja tuli suutelemaan minua.
Käskin Debbien jatkaa elämäänsä, koska en tiennyt, miten minun kävisi.
Siten hän saisi vielä elää.
Hän itki ja sanoi, etten rakasta häntä.
Sanoin, että haluan hänen olevan vapaa. Hän sanoi, ettei ikinä jättäisi minua.
Olen sanonut alusta asti, että Arne on syytön.
Hän on käynyt läpi helvetin.
Äitini oli poissa tolaltaan.
Hän tiesi, että Arne oli riivattu.
Hän ei ollut väkivaltainen.
Hänen kävi Arnea sääliksi.
Äitini halusi kertoa tarinan.
Hän halusi kertoa totuuden ja selittää.
Vieressäni istuu riivatun lapsen äiti, joka haluaa nyt kertoa meille tarinansa.
Päivää. - Kiitos, kun tulit.
Miten David voi nykyään?
Hän ei ole enää riivattu.
Hän on siis täysin normaali. - Täysin normaali.
Arnella on yhä ongelmia.
Vankilaan tuomittiin nuori mies.
Hän istuu 10–20 vuotta taposta,
vaikkei ole syyllistynyt mihinkään.
Oikeudenkäynnin jälkeen äitini suuntasi katseensa Hollywoodiin.
Lensimme suihkukoneella.
Meidät haettiin limusiinilla. Illallistimme Dick Clarkin kanssa.
Äiti oli innoissaan eikä voinut uskoa, että tällaista voisi tapahtua hänelle.
Warreneilla oli kuitenkin taka-ajatus.
He lupasivat meille miljoonia.
Warrenit sanoivat kirjoittavansa kirjan.
Heillä oli jo tiedossa kirjailija, joka oli kirjoittanut heille jo aiemmin.
Gerald Brittle tuli juttelemaan kanssamme.
He kyselivät meiltä kaikenlaista. Edin mukaan kirjan piti olla pelottava.
Kirjailija sanoi tarkistaneensa faktat.
Ed ei piitannut siitä, koska pelottava kirja myy paremmin.
Ed ja Lorraine Warren ottivat ohjakset.
Kuuden kuukauden päästä Warrenit esittelivät sopimuksen.
Äitini kysyi, tarvitsemmeko asianajajan.
William Morris Agencylla oli Lorrainen mukaan asianajajia joka lähtöön.
He eivät kuitenkaan olleet meitä varten.
Haloo. - Hei, Lorraine. Judy täällä.
Hei. - Mitä kuuluu?
Hyvää.
Selvisikö mitään? - Niin mitä?
Kirjasta tai muusta? - Kaikki sujuu mainiosti.
Mukava kuulla.
Olet tehnyt niin paljon töitä. Olemme kokeneet valtavan tragedian.
Mekin olemme rahan tarpeessa.
Äitini ja isäni saivat 4 500 dollaria.
Ed ja Lorraine Warren saivat puolestaan yli 81 000 dollaria.
He tienaavat yhä Kirottu-elokuvilla.
Lorraine sanoi, että kirjasopimus tekisi minusta rikkaan.
Se oli valhe.
Warrenit tekivät meillä paljon rahaa.
He hyötyvät taloudellisesti kenestä vain.
He tarttuvat tilaisuuteen.
Äitini tajusi lopulta tulleensa omien sanojensa mukaan jymäytetyksi.
Hän ei enää uskonut heitä.
He olivat erittäin hyviä suustaan ja osasivat manipuloida ketä tahansa.
He olivat hyvä huijareita.
David koki syyllisyyttä tapahtuneesta.
Hänen sydämensä särkyi, koska hän tiesi Arnen olevan syytön.
En olisi selvinnyt siitä ajasta ilman Debbien tukea.
Sain siitä toivoa.
Menimme lopulta naimisiin vankilassa vuonna 1985.
Hän oli kaunis ja suorastaan säkenöi.
Halusin kovasti halata häntä. Se oli ihanaa.
ARNE CHEYENNE JOHNSON VAPAUTUI VANKILASTA VUONNA 1986
HÄN JA DEBBIE GLATZEL PYSYIVÄT YHDESSÄ, KUNNES DEBBIE KUOLI VUONNA 2021
Tapaus muutti elämäni täysin ja sai minut löytämään uskon.
En ole riivattu. Minua ei ole ikinä manattu.
En siitä huolimatta ole riivattu. Osaan suojella itseäni.
Osaan rukoilla oikein ja hallitsen tilannetta täysin.
Usko pitää minut vahvana.
Kaikki tuntuu olevan hienosti, ja elämä jatkuu.
Tapaus vaikutti koko perheeseen.
Se jätti jälkensä kaikkiin.
Kaikkien elämä mullistui täysin, ja tapahtuneesta on vaikea puhua.
Siitä on nyt yli 40 vuotta.
Se kuitenkin muutti perheemme täysin.
Sillä on ollut pitkäaikaisia vaikutuksia aivan jokaiseen perheenjäseneen.
Olemme kaikki lähteneet eri suuntiin.
Emme enää juuri pidä yhteyttä.
Kuvien näkeminen pelottaa minua yhä ja tekee oloni todella surulliseksi.
Niissä on 11-vuotias poika, jonka lapsuus oli normaali ennen tätä.
Elän asian kanssa aina.
Kaikki haluavat tietää, kuka puhuu totta.
Tutkin vaimoni kanssa vanhempieni tavaroita heidän kuoltuaan.
Äitini kirjoitti kaiken ylös. Hänellä oli pakko-oireinen häiriö.
Hän kirjoitti muistiinpanoja paperille ja kalenteriin.
Hän oli kirjoittanut:
"Perhe sai iltalääkkeensä, ja kaikki on hyvin."
Aloimme tutkia asiaa.
Tajusimme, mistä oikein oli kysymys.
Saimme selville, että hän laittoi ruokaamme unilääkettä.
Hän oli antanut sitä koko perheelle jo melko pitkään.
Jotkut saavat unta ihan missä vain.
Pitikö jännitys sinut hereillä koko yön?
Nuku tänä yönä Sominexin avulla. Se ei aiheuta minkäänlaista riippuvuutta.
Ota kaksi Sominex-tablettia ohjeen mukaan. Nukut turvallisesti ja heräät levänneenä.
Äitini lautanen oli erillään muista, kun hän tarjoili meille ruoan.
Esimerkiksi spagettia syötiin kulhosta.
Hän söi omastaan eikä ottanut lisää.
Uskon äitini käyttäneen Sominexia hallitakseen meitä poikia ja isääni.
Hän halusi varmistaa, että kaikki ovat illalla aivan poikki.
Siten kaikki istuisivat hiljaa, eikä ongelmia olisi.
Sominexilla on kuitenkin kauaskantoisia vaikutuksia.
Niihin lukeutuvat mielialan vaihtelut, painonnousu sekä hallusinaatiot.
On siis hyvin mahdollista,
että veljeni David sai sitä niin paljon, että alkoi lopulta nähdä kaikenlaista.
Tapan sinut.
Jeesus kuolee helvetissä.
Ainakin hän luuli näkevänsä.
Murhaan sinut, senkin paskiainen.
Mitä tulee Davidiin, Arneen ja veljeeni Alaniin,
he kaikki olivat lopulta uhreja.
Äitini ei olisi huumannut meitä.
Hän piti meistä kaikista hyvää huolta.
Totuus on se, että kun olin 11-vuotias,
minut otti valtaansa demoninen henki, jos sitä voi sellaiseksi kutsua.
Se on totuus. Minulla ei ole syytä valehdella mistään.
Isäni tapaan korjailen aina kaikenlaista.
Yritän pitää itseni kiireisenä.
Joutilaat kädet ovat paholaisen työkalu.
Tekstitys: Milka-Maria Mauranen