BROOKFIELD-SAKEN BESATT BARN MED GROVT SPRÅK
14.08.1980.
INNEHOLDER GJENSKAPTE SCENER BASERT PÅ DOKUMENTERTE HENDELSER
Nei!
Jeg er moren din.
Og du er en dritt.
ALLE LYDOPPTAK OG BILDER ER EKTE
Dette er en konfrontasjon mellom godt og ondt.
Og ondskapen valgte seg ut Connecticut.
DJEVELFORSVARET
Jeg heter David Glatzel.
Da jeg var elleve, ble jeg besatt av djevelen.
En bisarr drapsrettssak starter i morgen i Danbury.
Kjernen er en påstand om demonbesettelse.
Det vil advokaten for en tenåring fra Connecticut bevise.
BROOKFIELD-POLITIET
"Hvorfor er jeg her." "Du drepte vennen din."
En mann som sist måned ble arrestert for drap,
sier at han vil erklære seg uskyldig
fordi han var besatt av djevelen da han begikk forbrytelsen.
Tuller du?
Drikking endte i knivstikking.
Dette er en enkel sak. Dette er latterlig.
Historien begynner i huset i enden av denne oppkjørselen,
der Brookfield-ekteparets
sønn på elleve begynte å oppføre seg rart.
Reis deg opp!
Jeg liker ikke å bli husket som den besatte elleveåringen...
Nå vil du dø.
...men jeg minnes på det daglig.
- Man kan ikke skade Guds barn. - Jesus vil dø i helvete.
Jeg har aldri snakket med noen om dette.
Det er en mørk hemmelighet.
Fader vår som er i himmelen...
Gi oss i dag vårt daglige brød...
DJEVELEN PÅ TILTALEBENKEN
Dere skal dø!
Amen.
HJEMMEVIDEOER FRA FAMILIEN GLATZEL
Jeg vil gjerne fortelle min historie
om besettelsen, drapet
og Arne Johnson.
Jeg vil sørge for at familien min fremstilles
med presisjonen de fortjener.
Jeg vet at noen har diktet opp historier.
Jeg liker det ikke. Så jeg vil sette ting på plass.
Som elleveåring var jeg stille.
Livet var bra.
Jeg lekte med brødrene mine. Mitt livs beste tid.
Jeg var den midterste broren.
Typisk "dritten i midten".
DAVIDS BROR
Min eldre bror heter Carl.
Han var ikke den enkleste broren å ha med å gjøre.
Han var egentlig en idiot av og til.
Ikke lett å ha med å gjøre.
DAVIDS ELDSTE BROR
Alan var annerledes da.
David og jeg hjalp faren min i garasjen og sånt.
Alan ville ikke bli møkkete,
så han var mest hos moren vår.
Han var god til å bake kake.
Han er bare litt annerledes enn oss.
Jeg ville jeg ikke kalt oss en typisk amerikansk familie,
men så normale som vi kunne være.
Det begynte da min søster Debbie fant et hus i Newtown.
Hun skulle flytte inn med kjæresten Arne.
Debbie og jeg gledet oss til å flytte sammen.
DEBBIES KJÆRESTE
Vi ville gifte oss til våren.
Vi jobbet mot det.
Vi gledet oss veldig.
2. JULI 1980
Den 2. juli fant Debbie et fint hus i Newtown til leie.
Det var litt trist at de flyttet ut.
Man er elleve, og det er ens søster.
Jeg og mine eldre brødre, Alan og Carl, dro dit for å hjelpe dem å flytte inn.
Det var et merkelig hus.
Det var noe rart ved det.
Jeg ga hver av brødrene en oppgave.
Jeg sendte David til soverommet,
ga ham en kost og ba ham feie for meg.
Jeg lot ham være der alene.
Så gjorde jeg det jeg måtte, skurte og vasket.
Men etter en stund kom David løpende ut.
Han så opprørt ut. Jeg visste ikke hvorfor.
David sa: "Mamma, jeg vil hjem." Hun sa at det ikke gikk.
"Vi drar når dette gjort." Han sier: "Jeg vil hjem nå."
Jeg ville bare ut av huset
og så langt fra eiendommen jeg kunne.
Og jeg fortalte ingen om grunnen.
Vi kom hjem og spiste middag. Alt var bra.
GLATZELS OPPTAK
Moren min var en strålende kokk. Hun var ungarsk og italiensk,
så hun kunne lage mat.
Men David hadde en dårlig dag. Noe plaget ham.
Hva er det med deg, spurte jeg.
Jeg husker jeg satt ved bordet.
Jeg begynte å fortelle om den morgenen.
TIDLIGERE SAMME DAG
Jeg var alene på rommet.
Men jeg følte noe.
Så ble jeg dyttet bakover på senga.
Jeg så noe foran meg.
Det så ut som djevelen fra et Halloween-kostyme.
Øynene hans var helt svarte, som kull.
Det skremte meg.
David sa at vesenet sa noe.
Jeg spurte hva figuren hadde sagt.
"Han ber meg passe meg."
Jeg spurte: "For hva?"
Han gjentok: "Han er ute etter sjelen min."
Og: "Han kommer etter meg. Det er det han sier."
"Du må hjelpe meg.
Jeg spurte: "David, var du borti noe i medisinskapet?"
Han sa: "Nei, dette er ekte."
Vi trodde ham ikke først.
Min mors reaksjon var:
"Det var sent. Kanskje det var en drøm."
Judy sa: "Greit, nå holder det."
"Vi får legge oss nå, så snakker vi om det i morgen."
Senere den natten fikk jeg en merkelig følelse.
Jeg så for meg et bilde.
Noe kom mot meg.
Jeg begynte å bli redd,
for jeg kunne se det nærme seg huset.
Man merker at noe ser på en.
Jeg mente jeg så en figur.
Da jeg tittet igjen...
var ingenting der.
Jeg lå i mørket med åpne øyne mesteparten av natten.
Judy var bekymret for David,
så hun ringte fader Dennis for å fortelle ham om det.
Hun spurte om han kunne velsigne huset.
Velsigne deg òg.
Moren min var religiøs.
Vi var gjennom kommunion og konfirmasjon som katolikker.
Vi trodde på Gud og djevelen.
Da fader Dennis kom til huset, tok han med hellig olje, vievann
og litt røkelse.
I Faderens navn...
Med det velsignet han hvert rom i huset, oppe og nede.
- Vi trodde det var over. - Jeg ber mot all ondskap som...
Men det var bare begynnelsen.
Herregud!
Det var tre om natten.
David skrek av full hals:
"Han kommer etter meg. Han vil straffe meg."
Det buldret i huset,
som om en lastebil traff det.
Det hørtes ut som en UFO landet på huset.
Hva enn det var, gjorde det seg til kjenne.
Lysene blinket av og på.
Man hørte glass falle og knuse.
David var panisk og skrek: "Han er her. Han er over huset."
"Ikke åpne døra. Det er noe ondt."
Bankingen fortsatte i 30-40 sekunder.
Og så ble det helt stille.
Herregud.
Jeg var livredd.
Greit, et problem med spøkelser.
Og vi visste ikke hva vi skulle gjøre.
Vi måtte søke hjelp.
På den tiden drev naboen vår
med tarotkortlesing og sånt.
Hun sa at hennes svigermor
hadde besøkt en synsk etterforsker noen år før.
"Kanskje de kan hjelpe." Debbie var åpen for all hjelp.
Vi ville ikke la noe vesen,
spøkelser eller andre drive oss ut av huset.
Det var vårt hus,
og vi skulle sørge for at det som var der
skulle fjernes på en eller annen måte.
Våre gjester i kveld har i sine 32 år som spøkelsesjegere
etterforsket over 3000 tilfeller av hjemsøkte hus og demonbesettelser.
De har vært med på utallige utdrivelser verden over.
Hør nøye etter og vurder selv når vi presenterer,
damer og herrer, spøkelsesjegerne Ed og Lorraine Warren.
Jeg var så stolt av mine besteforeldre da jeg vokste opp.
Jeg så dem i avisen eller på tv.
Det var så kult.
Men på den annen side
var jeg også en raring...
BARNEBARN AV ED OG LORRAINE WARREN
...fordi jeg hadde skumle besteforeldre.
Det er ikke slik at jeg en dag våknet og sa:
"Jeg vil bli demonolog."
Jeg ble født demonolog.
Som gutt spurte jeg nonnene og presten:
"Er spøkelser og det overnaturlige virkelig?"
"Finnes det djevler?"
Og katolisismen lærer oss at dette er ekte.
Bestemoren min hadde en annen opplevelse.
- Jeg hører latter, og... - Latter?
- Jeg forstår ikke. - Mannlig eller kvinnelig latter?
Jeg forstår ikke hvorfor ikke alle hører det.
Jeg hører det så høyt her.
Han sa: "Vil du jakte tigre, dra dit det er tigre."
Gå mot lyset, Charissa.
Jeg er her for å hjelpe deg.
Men de ble ikke berømte før...
En ung mann drepte iskaldt
sin far, mor, fire brødre og søstre,
fordi stemmer ba ham om det.
Med den harde begynnelsen følger en bestselgende bok og en film:
The Amityville Horror.
Lorraine og jeg har vært i hundrevis av hjemsøkte hus
og har intervjuet veldig mange verden over.
På en skala fra én til ti, må jeg si at Amityville var ti.
The Amityville Horror ble internasjonalt kjent.
Med den ble besteforeldrene mine verdensberømte.
Og det er nummer to.
Rart at noe så grusomt kan bli en velsignelse.
Takk, Mr. Warren.
Og det hjalp mange familier senere.
Vi mottar mange brev
fra folk som skriver om problemer.
Adressen?
Send det til Ed og Lorraine Warren.
Postboks 41,
Monroe i Connecticut, 06468.
Debbie ringte Warren-paret.
Ed svarte.
Debbie sa hvem hun var og spurte om hjelp.
Ed spurte om David hadde vært hos lege.
Nei, svarte vi.
Ed spurte om han kunne ta med lege.
De kom i en Chevrolet Chevette.
Ed Warren var hyggelig.
Han var betryggende og selvsikker.
Han gjorde oss tryggere.
Lorraine var så mild og så presis i språket.
Judy sa:" Herregud,
så fint at du er her. Hyggelig å møte deg."
Legen tok David til side, målte blodtrykket hans og sånt.
Han ble testet psykologisk. Alt viste at han var helt normal.
Dr. Tony sa aldri at jeg var sprø eller noe sånt.
Jeg var en normal gutt.
Ed og Lorraine var forsiktige i samtalene med oss.
De ville ha noen svar for å finne ut hva som foregikk.
FØLGENDE LYD BLE TATT OPP
Ok.
MED WARREN-PARET OG FAMILIEN GLATZEL SOMMEREN 1980
David, få ditt fulle navn.
- David Michael Glatzel. - Hvor gammel er du, David?
- Tolv. - Tolv år gammel.
Hva synes du om alt dette, David?
Du vil at det skal ta slutt, ikke sant?
- Du vil ikke at det skal fortsette? - Nei.
Nei. Ok.
Lorraine fortalte om en voldelig hendelse.
- Mer enn én. - Mer enn én?
Herregud, det varte hele natten!
Med andre ord, en veldig hektisk natt.
Ja, men vi tåler ikke mer.
Vi lyver ikke. Vi trenger all hjelp.
Tro meg, vi vil bli kvitt dette.
Moren min håpet at dette ville ordne alt.
Hun ville ha familien tilbake,
og hun ville tilbake til livet vi hadde før dette.
De forteller oss fæle historier,
men vi må oppleve det selv før vi aksepterer det.
- Ja vel. - Vi må se og føle det.
Vi må vite før vi sier: "Ja, hjemmet er hjemsøkt."
Han ville ta Davids sjel i dag.
Hva sa han om sjelen din?
At han vil ha sjelen min. Det var det.
Er han her nå?
Ed sa: "La oss se den vise seg."
"Den har så mye kraft at den må bevise at den er her."
Jeg må provosere det frem gjennom religiøs provokasjon.
Som kristen bruker jeg Jesus Kristus' navn.
Jeg ville brukt vievann og krusifikset.
Dette kan virke dramatisk,
men dette er eksorsisten og demonologens metode.
Jeg provoserer til jeg kan se fysiske manifestasjoner.
Ed sa: "Hvis du har makt,
bank tre ganger i bordet."
Plutselig...
Pang!
Som om noen ville slå gjennom kjøkkengulvet med slegge.
Hele kjøkkenet begynte å riste.
Lysene flimret. Alle kjente det.
Ed så på David og sa: "Skremmer dette deg?"
David sier: "Ja, for han vil skade meg."
"Fordi jeg snakker til deg her,
vil vi alle bli straffet."
Samtidig gikk Lorraine rundt.
Når jeg kommer til et hjem vil jeg bli var på vibrasjoner.
Jeg går gjennom alle rom i huset.
For det må være en tiltrekningslov.
Ånden må tiltrekkes av en person
fra den husholdningen.
Hun lente seg mot ham og hvisket:
"En stor, mørk masse står ved siden av den lille gutten."
"Det er ondt."
Det føltes merkelig for oss. Vi så ingenting.
Ed og Lorraine snakket med foreldrene mine.
"Det er ikke et spøkelse, men et demonisk vesen."
Jeg ble så skremt.
Hele familien var redde. For vi ante ikke hva som foregikk.
Bestefar hadde en idé om at hjemsøkelser hadde fem trinn.
Først tillatelse.
Noen gjør noe
som lar det paranormale få fotfeste.
Kanskje et ouijabrett, en seanse eller noe.
Så får man husering.
Da er åndene i hjemmet, men helt utenfor deg.
Et spøkelse eller en du er glad i besøker og vil gi seg til kjenne.
Det er normalt.
Så kommer undertrykkelse.
Da begynner et vesen å ta over din frie vilje.
Man viser mørkere impulser og mer negativ atferd.
I svært sjeldne tilfeller går den videre til fullstendig besettelse.
Da er du ikke der lenger. Du har ikke kontroll.
Kroppen din er fullstendig overtatt av noe annet.
Ed mente sterkt etter første møte
at David allerede var i undertrykkelsesstadiet.
Ed forklarte
at demonen ville få David til å oppføre seg helt annerledes.
Kontrollere tankene og sende beskjeder gjennom ham.
Han ville blitt mer ustabil.
Ed Warren hadde sett dette mange ganger.
Han sa: "Dere må kontakte kirken."
Mamma sa at vi hadde prøvd det.
Ed sa: "Nei, jeg vil hjelpe dere med det."
"Dere må begynne å dokumentere dette."
Samle så mye bevis som mulig til erkebiskopen.
Erkebiskopen av Bridgeport ville avgjøre
hva vi hadde med å gjøre.
Jeg trodde ikke at det var ekte.
"Det finnes bare i tegnefilmer og filmer."
Ed og Lorraine advarte oss om hvor alvorlig dette var.
"Ikke ta lett på det."
"Beskytt dere selv,
for man vet aldri når det kan skje."
Mamma tok kassettopptakeren vår.
Søsteren min kjøpte et polaroidkamera som gir bilder med en gang.
Fra da av førte vi oversikt over alt.
Vi hadde sommerferie fra skolen.
God kveld, damer og herrer...
Ingen sov.
...to kandidater til republikansk nominasjon
for å bli USAs president.
Tidligere guvernør Ronald Reagan i California. Tidligere ambassadør...
Vi byttet på å holde øye med David.
Enten vi liker det eller ei,
er det vårt ansvar å bevare verdensfreden.
For ingen andre kan gjøre det. Vi kan ikke fortsette...
Men så begynte David å oppføre seg rart.
David!
Herregud.
FØLGENDE BILDER OG LYDOPPTAK
BLE TATT AV FAMILIEN GLATZEL I AUGUST OG SEPTEMBER 1980
Hallo.
Nå vil du dø!
Hvem og hva er du?
- Det raker deg ikke. - David.
Mamma er her. Kom igjen, reis deg.
Kom igjen. Ut med deg. Ut av min sønn.
- Nei! - Jeg er din mor.
Du er en dritt.
Nå skal du dø!
Ikke gjør det!
David, bare reis deg! Herregud. Kom deg ut.
Tilkall presten.
- Be ham komme hit nå. - Ut av sønnen min!
- Nei! - La gutten være.
Her.
- Jeg prøver. Jeg holder armene igjen. - Din jævla faen.
Begynn å be.
Vår Fader i himmelen, helliget være ditt navn.
La ditt rike komme,
la din vilje skje på jorden som i himmelen.
Gi oss i dag vårt daglige brød. Forlat oss vår skyld,
som vi òg forlater våre skyldnere...
Skremmende...
La ham være.
...for plutselig begynner han å skrike og slåss,
men det er ingen der.
På et tidspunkt klarte vi å filme
hendene i været mens han holder noe
som kvalte ham. Han presset med all sin kraft for å få hendene
vekk fra halsen sin.
Forlat denne gutten.
Vi fikk frysninger over hele kroppen.
Veldig skremmende, og vi visste ikke hvordan vi skulle takle det.
Jeg husker at jeg ble kvalt, men ikke mer da det svartnet.
Eller om det svartnet i det hele tatt.
Ingen kan svare på det.
Det var mentalt slitsomt for alle,
men det ble stadig verre.
Han var fysisk voldelig mot alle. Han prøvde å kvele moren og søsteren min.
Det kunne vare i minutter eller timer.
Vi sov i skift.
Vi ville ikke bli isolert.
Om vi var alene, økte sjansene for angrep eksponentielt.
Hele familien ble fysisk angrepet.
Vi ba hele tiden.
Om vi ba høyere og høyere, ville det forsvinne.
Det vanskeligste for moren min
var at faren min ikke støttet henne.
Hun var alene.
Faren min
trodde at David hadde psykiske problemer.
At vi gikk inn i det.
Så han trakk seg unna.
Han hadde to jobber og kom hjem og sov.
Ting endret seg. Vi gikk fra vanlige middager
til at han alltid jobbet og ikke var hjemme.
Min far brukte tid på å skjønne hva som foregikk.
Men da var det allerede for sent.
Moren min ringte Warren-paret og fortalte hva som foregikk.
Jeg er moren din.
Og du er en dritt.
Ikke gjør det!
- Han visste ikke hvem som gjorde det. - Blunker han?
Nei, ingenting. De er helt stille.
Var han bevisst, ville han blunket.
Mener du at han var bevisstløs da dette skjedde?
Jeg vil tro det, ja. Ok.
Ed og Lorraine fortalte at David var besatt.
Etter en besettelse,
er det endelige målet å ødelegge familien, og til slutt død.
Man blir drept. Eller noen andre blir drept.
Det forekommer.
Han gikk bak Alan, tok frem denne og sa: "Jeg hater alle."
"Kommer noen nær meg, dreper jeg. Uansett hvem."
Moren min fikk panikk der og da.
Hun trodde det ville ende med at sønnen tok livet av seg
eller begikk drap.
Hun sa: "Vi må få stoppet dette nå."
Ed Warren sa at en djevelutdrivelse måtte til.
Det var nok det mest skremmende.
Vi er en slags politiavdeling for det overnaturlige.
Vi må få de skyldige tilbake til kirken.
De skyldige må til eksorsisten.
Derfor sier jeg,
når de demoniske og onde åndene bruker skitne knep,
må man gjøre det samme.
Kirken deler ikke ut djevelutdrivelser som godteri.
Jeg innså ikke hvor mye papirarbeid man må gjennom
for å få en.
Viktige greier.
Å søke om djevelutdrivelse i den romersk-katolske kirke
er ikke nødvendigvis enkelt.
RUSSISK-ORTODOKS PREST
Som da Warren-paret holdt på.
Min erfaring er at mange prester ikke vil tak i dette.
De unngår infernalske krefter.
De er redde for å gå inn i slike hjem.
Jeg forstår at folk henvender seg til slike som Warren-paret
når deres prester har avvist dem.
Men det er en plikt som prest.
Det er ditt kall og du må hjelpe dem.
Når man vokser opp romersk-katolsk,
er engler og djevler
forankret i trossystemet.
Men jeg stilte alltid spørsmål ved disse åndelige kreftene.
Jeg var veldig åpen
og så etter bevis på om det eksisterte eller ikke.
Folk kan avfeie tanken på spøkelser,
hjemsøkte hus og djevler så mye de vil,
men djevelen finnes.
Det finnes mange djevler.
Et skeptisk publikum er djevelens beste beskyttelse.
I Jesu navn,
kom deg ut!
Å jobbe med Warren-paret var interessant og litt spennende.
Jeg så hvor ekte og hvor farlig det kan være.
Kirken så alle bevisene våre, og forstod
at det var virkelig og at vi trengte hjelp.
En kardinal fra den katolske kirken kom.
De kler seg i rødt. Og han kjørte en rød Porsche.
Det går visst bra i kirken.
Han møtte familien.
De avgjorde at vi hadde noe som måtte fikses.
2. SEPTEMBER 1980 ÉN MÅNED SENERE
Den katolske kirken ga oss tillatelse til å utføre en mindre djevelutdrivelse.
De inviterte familien til St. Joseph's Church i Brookfield.
Jeg trodde ikke noe ille kunne skje. Det er jo Guds hus.
Fader Virgulak advarte oss. "Disse utdrivelsene
kan være så intense at død kan inntreffe."
Det skremte meg veldig.
Vi hadde ikke noe valg.
La oss be.
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Det begynner som en messe.
Fader vår, du som er i himmelen, la ditt navn holdes hellig...
Jeg husker at jeg var der i kirken
og at de ba. Det er alt jeg husker.
Gi oss i dag vårt daglige brød. Og tilgi oss våre synder...
Plutselig ble hele rommet iskaldt.
Vi innså straks at noe var galt.
Hellige Maria, Guds mor, gi oss ly...
Innen minutter begynte Davids oppførsel å endre seg.
GLATZEL-FAMILIENS OPPTAK
Han begynte å knurre, hvese og kalle presten alt mulig.
Fett, pikk, svinekotelett.
Nå skal du dø.
David ristet og skalv.
Uttrykket endret seg.
Vi ser kroppen hans rykke fra side til side.
Faen ta deg og dritten din!
Så kom han løs og prøvde å angripe fader Virgulak.
Vi måtte holde ham fast.
Jeg husker at jeg holdt fast i beinet. Ed Warren holdt det andre.
Dette er en tid med så...
Han beveget seg på måter man ikke burde kunne bøye seg.
Mens jeg holdt ham nede, sa jeg at Jesus elsket ham.
Du er svak. Jesus er mye sterkere enn deg.
Du... Du er så svak.
Gud, dette er Guds barn. Du kan ikke skade Guds barn.
Jesus vil dø i helvete.
Mamma er glad i deg.
Den visste at dette var siste oppgjør.
Han trenger et krusifiks. Få det. Velsignet.
Arne hadde tatt krusifikset og lagt det på pannen.
Han er i hodet ditt.
Man så det frese.
I vår Herre Jesu Kristi navn...
På et tidspunkt hovnet tungen så mye
at han ikke fikk puste.
Han ble blå.
Og alle skrek. Vi måtte stoppe.
Man føler seg hjelpeløs og tom.
Jeg kjeftet av full hals på denne greia.
Jeg sa: "La gutten være. Ta meg."
"Jeg er her! Ta meg."
Jeg følte en kulde komme over meg.
Iskaldt.
Lorraine sa: "Herregud. Hva gjorde du?"
Ed sier: "Du kan ikke gjøre dette."
Man utfordrer aldri noen form for demon.
Vi visste ikke bedre. Han ville bare hjelpe David.
Jeg husker min bestefar sa til ham: "Du burde ikke si det."
"Det åpner døren for å bli angrepet."
Han hadde rett.
Men vi følte at det var over.
Djevelen var drevet ut av David.
Jeg husker at jeg hadde det bra.
Jeg lekte mye ute.
Jeg prøvde å være familiens snille gutt.
Moren min bakte,
ga oss mat og det vi trengte.
Vi forventet en ny start.
Det ble ikke sånn.
BROOKFIELD-POLITIET
Jeg hørte om merkelige hendelser.
POLITIETTERFORSKER
Demoniske hendelser skulle ha skjedd hos familien Glatzel.
Noen politibetjenter hadde fått klager på støy derfra.
Jeg var etterforsker på vakt.
Ed og Lorraine Warren kom til den gamle politiavdelingen på Grays Bridge Road.
Ed Warren presenterte seg som demonolog,
Lorraine Warren som synsk.
Lorraine var fra seg.
Hun fortalte at under en djevelutdrivelse
utfordret Arne Cheyenne Johnson djevelen
til å forlate David Glatzel og ta ham i stedet.
Lorraine ble svært opprørt.
"Han burde ikke ha gjort det. "Man kan ikke gjøre det."
"Han vet ikke hva han kan møte."
Og hun sa: "Jeg ser alvorlig skade eller død med kniv."
Hun ville varsle om at en forbrytelse kunne skje.
Jeg vil være tydelig. Hun sa:
"Jeg ser dette skje som synsk."
Hun var helt saklig. Hun fremstod ikke merkelig.
Hun oppførte seg ikke merkelig.
Jeg oppfattet at hun fortalte hva hun virkelig trodde.
For henne var det ekte.
Og ganske riktig, det viste seg å være ekte.
Søsteren min fikk jobb på kennelene i Brookfield.
Hun ville leve med Arne.
Jeg steller hunder.
Sjefen min var Alan Bono. Han ble en venn av Arne og meg.
DEBBIES SJEF
Arne og jeg fikk oss en leilighet.
Leiligheten fulgte med jobben.
Vi var veldig glade for å kunne bo sammen.
Vi kunne endelig puste ut og la ting roe seg
etter alle prøvelsene vi hadde vært gjennom.
Vi følte lettelse. "Det er endelig over."
"Nå kan vi få litt fred."
Husk at når man utfordrer det demoniske,
handler det ikke med en gang.
Det venter til du er på ditt mest sårbare,
så slår det til.
16. FEBRUAR 1981 FEM MÅNEDER ETTER DJEVELUTDRIVELSEN
Jeg følte meg ikke bra da Debbie og jeg stod opp.
Jeg følte meg litt dårlig.
Vi dro til Bridgeport for å hente mine søstre.
Vi skulle være sammen med dem den helgen.
Vi møtte Alan Bono til lunsj, så vi tok et par glass vin.
Men man så at Alan ble litt beruset.
Jeg så på Debbie og sa:
"Skal vi dra? Det er nok lurt
å få jentene ut av denne settingen."
Det skjedde ikke noe galt, men han ble litt høylytt.
Jeg ville ikke ha søstrene mine der.
Vi begynte å gå ned trappen.
Så husker jeg ingenting etter det.
Det var vel sju eller åtte om kvelden.
Telefonen ringte.
- Hallo? - Søsteren min gråt i telefonen.
Før hun rakk å si noe, fikk jeg et syn av en mann...
som var død.
David, hent mamma!
Etter ti sekunder skriker mamma. Jeg tenkte: "Herregud."
Hun sa til pappa: "Sett deg i bilen. Vi må til kennelen."
David fortalte meg at Alan Bono var død.
"Hvordan? Hva snakker du om?"
David sa: "Arne Cheyenne Johnson var besatt."
"Det er beistet. Han drepte ham.
Jeg ble oppringt fra sentralen om en alvorlig knivstikking.
Vi tilkalte alle.
Deborah Glatzel fortalte politienhetene
at Arne og Allen hadde drukket.
I leiligheten utviklet en krangel seg til en slåsskamp.
Den endte på plenen foran kennelen, rundt fire meter fra inngangsdøren.
Under slåsskampen tok Arne frem en kniv han hadde i sliren
og stakk Alan Bono flere ganger.
Alan Bono falt om dødelig såret.
Debbie Glatzel var veldig opprørt.
Hun sa at Arne stakk ut i skogen.
Hun trodde at han ville dra hjem til familien
på Oak Grove Road, ikke så langt unna.
Jeg så for meg Arne.
Jeg kunne se ham på vei mot mitt hjem i Brookfield.
Da visste jeg at Arne var besatt av djevelen.
Broren min fikk panikk.
Han trekker kommoden, med meg, bort til døren.
Vi låste døren og sikret med kommoden, for han sier:
"Han vil drepe meg."
Jeg har aldri vært redd for Arne Cheyenne Johnson.
Slett ikke.
Men da David fortalte at han var demonbesatt,
ble jeg livredd.
Ambulansesjåføren som hadde kjørt Alan Bono til sykehuset,
så en mistenkt som passet beskrivelsen.
Han ringte politiet. Og de arresterte ham.
Var det ikke for ambulansesjåføren, kunne jeg eller min bror David vært døde i dag.
POLITIET
Jeg skulle skrive inn Arne Cheyenne Johnson.
Jeg tok fingeravtrykkene og leste opp rettighetene hans.
BROOKFIELD-POLITIET
Han så ut som han hadde vært i bråk, kanskje i en slåsskamp, uflidd.
Ting var ikke på stell.
Jeg var utslitt og klarte ikke å stå. Jeg satt på en benk.
Jeg spurte ham: "Hvorfor er jeg her? Hva foregår?"
Han sa: "Du drepte vennen din."
Nei, svarte jeg.
Jeg trodde ikke på det. Jeg sa at de tok feil.
"Det går fint med Alan. Vi dro."
"Nei, han er død, og du drepte ham."
Det var ingen gråting eller beklagelse.
Bare: "Jeg vet ikke hva som foregår."
Han husket ingenting om drapet.
Jeg har aldri skadet noen.
Aldri.
Jeg har aldri blitt arrestert for noe.
Det fortalte jeg. Jeg sa:
"Jeg kan ikke ha gjort det. Feil person."
BROOKFIELD-POLITIET
David Glatzels tilfelle, da Arne Johnson ble besatt
som følge av å ha utfordret det demoniske vesenet,
er mulig.
I litteraturen kalles det "transmigrasjon".
En diabolsk ånd kan gå fra en besatt person
til noen til stede ved en utdrivelse.
En advokat i Connecticut vil bevise at klienten ikke er skyldig i drap
fordi den tiltalte på 19
sa at han var besatt av djevelen da drapet ble begått.
Nitten år gamle Arne Cheyenne Johnson, uten tidligere voldshistorikk,
er tiltalt for knivdrapet på sin husvert Alan Bono.
Han skal ha vært besatt av demoner og husker ikke å ha gjort det.
Elskerinnen, Deborah Glatzel, som var til stede,
og hvis bror skal ha vært besatt,
fortalte hva som skjedde.
Jeg så ingen knivstikking. Jeg var midt i det.
Hva bevitnet du?
Bare mye dytting.
Og så?
Så brøt helvete løs.
Debbie trodde det ville bevises.
Hun trodde at vi ville bevise demonbesettelse.
Etter det vi har vært gjennom,
burde alle forstå at djevelen er ekte.
Johnsons advokat, Martin Minnella, nevnte ikke demoner i rettssalen.
Før vi har patologens rapport,
vår egen patologirapport og obduksjonen, kan vi ikke gjøre noe.
Jeg trodde ikke på det paranormale.
Så før jeg virkelig ble involvert...
ARNE JOHNSONS ADVOKAT
...ville jeg undersøke litt.
Ed and Lorraine Warren fortalte meg
at det ikke var Arne Johnsen selv.
Det var demonen som tok over Arnes kropp
og drepte Alan Bono.
Makkeren min mente at de var sprø
og sa: "Hold deg så langt unna denne saken som mulig."
Men jeg vil høre mer.
Utenfra et pittoresk hus i New England.
Inni ser det ut som et sett fra en Hollywood-skrekkfilm.
Et museum som dokumenterer paranormal aktivitet.
Ed og Lorraine Warren sier at alt er fra virkelige hendelser.
Du er i en bygning som trolig huser...
de farligste gjenstandene av overnaturlig natur i verden.
I et rom hadde de alle disse greiene.
Som en dokke de sa at man aldri måtte røre.
Dokken het Annabelle, tror jeg.
De spilte av opptak.
Bli der!
- Nei! - Jo!
Bli der!
Warren-paret viste meg alle bevisene de hadde.
Åpne øynene, David.
Og for meg var det veldig pålitelig og troverdig.
Jeg trodde på historien.
Jeg trodde på forsvaret,
og også at det ikke var en annen advokat i delstaten
som ville representere ham med det forsvaret.
"Djevelen drev meg til det."
Det vil forsvarsadvokat Martin Minnella prøve å bevise
når klienten stilles for retten.
Vårt forsvar har blitt brukt i England.
I USA har demonbesettelse aldri blitt brukt som forsvar.
Tiltalen mot Arne Johnson, som bodde her,
forventes 19. mars.
Tre slike saker har gått for retten i England.
To for mordbrann, én for voldtekt.
Dommen i alle saker, ikke skyldig på grunn av demonbesettelse.
I mine 15 år som journalist...
TIDLIGERE REDAKTØR
...var det min mest bisarre sak.
Lorraine og Ed Warren,
kjent som autoriteter innen det okkulte.
De hevder at den demoniske påvirkningen i Johnson
drev ham til å drepe.
Dette med demonbesettelse fra en journalists perspektiv
er fryktelig vanskelig.
Man kan ikke bevise det.
Man kan ikke motbevise det.
Det beste en god journalist kan gjøre, er å søke fakta.
Seks dager etter knivstikkingen ble jeg presentert for Warren-paret.
BROOKFIELD-SAKEN
Vi hadde avtalt
at de skulle gi meg lydopptak.
DJEVELUTDRIVELSE
Jeg kunne spille dem av på de to radiostasjonene,
om jeg ønsket det.
God ettermiddag. Mike Allen her.
W.I.N.E News har fått tak i dramatiske opptak
knyttet til "djevelen drev meg til det-knivdrapet"
i Brookfield.
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Forlat denne gutten.
Korset er på pannen din. Du kan ikke skade Guds barn.
Jesus vil dø i helvete.
Mamma er glad i deg.
Jeg forventet mange telefoner
om hvorfor vi sendte det.
"Forferdelig."
De fleste spurte: "Når spiller dere det av igjen?"
Jeg fikk post fra hele landet,
fra synske og folk innen det paranormale
som tilbød seg å hjelpe.
Så var det de ikke-troende, som sa: "Fleiper du?"
"Det var drikking og knivstikking."
"Saken er opplagt."
"Hvorfor gir du det sendetid? Latterlig."
Ved åstedet ville ingen av naboene,
blant dem en prest innblandet i saken, snakke om det.
Jeg tok kontakt med prester som var på de såkalte djevelutdrivelsene.
Jeg sa til dem: "Hør her, det hevdes
at under seremoniene fløy møbler rundt i rommet
og at det ble observert levitasjon."
"Bare si at det er tull, at det ikke skjedde."
"Så kan vi dra." Det ville de ikke si.
Ed, hva sier du til dem som ikke tror på dette?
Jeg håper du ikke sitter i juryen.
Vi kan støtte sakshistorikken med andre saker
som vi har vært involvert i, og bevise uten tvil
at overnaturlige fenomener fant sted her.
På bildene ser de så glade ut.
Jeg er ikke uenig.
Men det var en annen side da dørene lukket seg.
Så mye kan jeg si deg.
Langt fra en lykkelig amerikansk familie.
Moren min hadde en agenda.
Gikk det ikke som hun ville, fikk hun raserianfall.
Foran andre fremstilte hun seg som en dydig kristen
og alt sånt, men det var langt fra virkeligheten.
Hun gikk ikke engang i kirken
før alt dette med David.
Da Lorraine Warren kom inn i bildet,
sa alle:
"Vi må bruke skulderkleder og rosenkranser."
Jeg kjøpte det ikke.
Jeg var 15 da broren min angivelig var besatt.
Jeg har aldri snakket foran kamera før.
Jeg ville få frem sannheten fordi en uskyldig mann ble drept.
De bruker "djevelen drev meg til det"?
Det er langt fra sannheten. Det vet jeg, for jeg var der.
14. JULI 1980
SJU MÅNEDER FØR DRAPET PÅ ALAN BONO
Jeg var utenfor da Ed og Lorraine kom.
Ed Warren spurte: "Hva foregår her?"
Jeg sa at jeg trodde familien min hadde blitt sprø.
Jeg sa det til Ed.
Jeg visste først ikke hva Ed og Lorraine Warrens agenda var.
Jeg satt og så på. Ting føltes ikke riktig.
Hva ville du gjort i mitt sted?
De satt ved kjøkkenbordet for å snakke om Davids problemer.
- Du liker ikke dette? - Nei.
De sa:
"Han kan banne og spytte."
"Grynte og knurre som en villmann."
Jeg lurte på
hvorfor de snakket om temaet når vi satt der?
La barna gå ut eller gjøre noe.
Men de sørget for at vi hørte det. Og det gjorde vi.
De ledes til hva de skal gjøre.
Hva gjorde han da han ikke var David?
- Spyttet og bannet. - Han bannet mye.
- Bannet til presten? - Og meg. Ja, mye ble rettet...
Tror dere ikke David legger to og to sammen?
Et par dager senere gjorde David det,
ord for ord.
- Greit, gutten min. - Jævla drittsekk.
Jeg skal straffe deg!
- David, slutt. - Du fortjener å dø!
- David. Rolig. - Du fortjener ikke å leve.
Du vil dø!
Din feite, jævla kjerring.
I begynnelsen var Warren-paret ofte innom.
Kanskje annenhver dag. Den første uken kom de hver dag.
Mamma er her. Kom igjen.
Hver kveld var kameraene klare.
- Ut av min sønn. - Mikrofoner klare.
- Nei! - Jeg er moren din.
Det ble en opptreden.
Ikke gjør det!
Slutt! Herregud! Reis deg nå!
I stedet for å fokusere på å hjelpe David, filmer de ham.
Alt kunne vært gjort annerledes.
Det var en hendelse en kveld
da moren min ropte til David om å roe seg og sette seg.
Han kalte henne alt mulig rart.
Og plutselig kom faren min ut.
- Du fortjener ikke å leve! - David...
Reis deg!
Et "klaps".
Gå dit og sett deg.
"Nå ber jeg deg slutte."
Det holder! Det er nok nå.
Ganske riktig, djevelen satte seg og var veldig stille.
Bra han lytter på min far, i hvert fall.
Ok, et øyeblikk. Ok, gi meg en...
Drapsnatten jobbet pappa og jeg ute.
Moren min skrek:
"Ned til kennelen. Noe har skjedd. Debbie er hysterisk."
- Vi må dra. - Greit.
Vi kom frem og Debbie sa: "Det har vært slåsskamp."
"Alan ble knivstukket. Han er der."
Jeg så Alan ligge på siden. Jeg gikk bort og rullet ham rundt.
Jeg var bare 15.
Jeg var helt rådvill. Det var nytt for meg.
Jeg husker at jeg så de fire knivstikkene.
Han gispet etter luft. Jeg ba ham holde ut.
Hva skal man gjøre?
Det er som om man sitter fast. Det er bare...
Ikke en følelse jeg liker å... Jeg snakker sjelden om det.
Det er noe jeg ikke ønsker å huske.
For det var umulig å hjelpe. Det var ingenting å gjøre.
Det er trist å se noen dø slik.
Drapet på Alan Bono
knyttet jeg aldri til David.
Det var ikke noe demonisk i det.
Arne var veldig dominerende overfor Debbie.
Det gikk rykter om at Debbie hadde et forhold til Alan Bono.
Jeg husker at Debbie Glatzel kom til politiet.
Hun sa at hun hørte rykter
om at drapet gjaldt et trekantdrama
mellom henne, Alan Bono og Arne Cheyenne Johnson.
Hun sa: "Det var ikke det. Jeg hadde et forhold til Alan Bono."
"Det er over, og drapet hadde ingenting med det å gjøre."
En bisarr drapsrettssak starter i morgen i Danbury.
Kjernen er en påstand om demonbesettelse.
Jim Van Sickle er der.
Er djevelen til stede i tinghuset
i Danbury i morgen?
Kan han innta vitneboksen?
Jeg visste ikke at rettssaken skulle starte.
Første dag av rettssaken ga foreldrene mine meg penger
for å skulke skolen og gjøre som jeg ville.
De var livredde for at jeg skulle bli innblandet.
For jeg visste...
at dette var oppdiktet.
"DEMONDRAP-RETTSSAKEN" STARTER 28. OKTOBER 1981
FAIRFIELD FYLKESRETT
DANBURY-POLITIET
Som familie trodde vi at Arne ville bli frifunnet.
For vi trodde at presten,
Warren-paret og alle bevisene vi samlet,
lydopptak og fotografier,
ville vise at Arne ikke begikk drap.
Han var besatt fordi han utfordret beistet.
Påtalemyndighetene la frem påstand om høyeste straff
om han ble funnet skyldig.
Det er en sak der mediene og Warren-paret
har brukt mye tid på å publisere
for egne økonomiske interesser.
Men etter min mening er dette rutine,
i den grad et drap kan være det.
Tenk å si at dette bare var tull
og at vi ville dekke over en enkel drapssak.
Hvis Arne hadde blitt dømt for drap, risikerte han 25 til livstid.
Det var ekstremt vanskelig å komme inn i tinghuset.
Bare ståplasser igjen.
Ingen visste hva de kunne vente.
Nesten som et oppgjør skulle skje
der Martin Minnellas forsvar var demonisk besettelse.
Og dommer Robert Callahan måtte avgjøre
om han skulle tillate det eller ei.
Det var en vekker, for å være ærlig.
Jeg satt i retten for første gang.
Jeg risikerte 25 år til livstid.
Det var surrealistisk.
Jeg trodde at min klient ville få sjansen til å forsvare seg.
La juryen vurdere troverdigheten av hendelsene.
Ikke bare angående tro,
men også fysiske bevis og vitnesbyrd.
Så kunne de bestemme seg ut fra dette.
Vi kom aldri så langt.
Dommeren lyttet til presedens og argumenter før han sa
at demonbesettelse ikke er et akseptabelt forsvar.
Irrelevant i saken og i rettssaker i USA.
Det er ikke vitenskapelig,
og han vil ikke tillate bevis for demonbesettelse og djevler.
Jim Van Sickle, News Four i Danbury.
Jeg var knust.
Og du kan høre alle sukkene fra familien. "Herregud."
I retten måtte du legge hånden på Bibelen og sverge.
Det er greit. Bortsett fra det,
tror de ikke på noe overnaturlig eller djevelen.
Hvordan fungerer det?
Rett foran meg
reiste de fem-seks katolske prestene seg samtidig,
nesten som om det var innøvd,
og marsjerte ut for aldri å bli hørt fra igjen.
Og kirken kommenterte aldri saken.
Jeg følte meg forlatt.
Jeg hadde ikke hjerte til å fortelle sannheten.
Men de tillot jo aldri sannheten. Jeg følte meg fortapt.
Hva gjør vi nå?
Rettssaken i Danbury fortsetter i morgen.
Det ble en vanskelig sak for forsvaret.
For det fantes underskrevne vitnemål fra søstrene hans
som så Arne knivstikke Alan.
Om det ikke var på grunn av demonbesettelse,
var det bare knivstikking.
Martin Minnella sa at det eneste vi kunne satse på var selvforsvar.
"Det er det vi skal foreslå."
Ikke skyldig i overlagt drap, men uaktsomt drap.
Problemet er at selvforsvar ikke er hevn.
Med andre ord, hvis noen kom etter deg,
ville du kanskje stukket én eller to ganger, men ikke mange ganger.
Gjør man det,
kan man ikke hevde selvforsvar.
Å plutselig si at det var selvforsvar,
når det ikke ble presentert som det i begynnelsen,
fremstod jo uvanlig.
Det var min eneste sjanse til å slippe 25 år til livstid.
Jeg måtte vitne.
Det var vanskelig å vitne,
for jeg husket ikke hva som skjedde.
Det sa jeg også.
Alle følte nok
at det var en uheldig sak på flere nivåer.
Men samtidig var noen død.
Noen hadde forårsaket det. Rettferdigheten måtte skje fyllest.
DOMMEN 24. NOVEMBER 1981
Det var anspent i familien.
Søsteren min var livredd for at han skulle dømmes for drap
og måtte sone livet ut.
Jeg ble tatt med inn i rettssalen. Det var helt fullt.
Dommeren kom inn og fikk kjennelsen fra juryformannen.
Jeg var nervøs og vettskremt.
Dommen ble ikke skyldig i overlagt drap,
men skyldig i forsettlig drap.
Så kom straffutmålingen.
Jeg husker dommer Callahans ord den dag i dag.
"Jeg har ikke annet valg enn å gi deg høyeste straff."
"Ti til tjue år i høysikkerhetsfengsel."
Da jeg fikk dommen, spratt Debbie opp og sa til dommeren:
"Callahan, du er syk. Du er gal."
Og så løp hun gråtende ut.
Da jeg gikk ut av tinghuset,
kom Debbie gjennom kamerafolkene, løp bort og ga meg et kyss.
DEMON-ELSKERE
Jeg sa til Debbie: "Lev ditt liv."
"Jeg vet ikke hva som skjer i mitt."
"Da vil du få et liv."
Hun begynte å gråte. "Du elsker meg ikke."
"Jo, derfor får du friheten."
"Nei, jeg forlater deg aldri."
Jeg har sagt det fra starten.
Arne er uskyldig.
Han har vært i helvete og tilbake.
Moren min var veldig lei seg.
Hun visste at han var besatt av demoner.
Han var ikke voldelig.
Hun følte veldig med Arne.
Mamma ville fortelle historien.
Hun ville fortelle folk sannheten.
Her sitter en mor til et tidligere besatt barn.
Hun vil dele sin historie.
- God dag. - Fint å ha deg her.
Hvordan går det med David?
Han er ikke besatt lenger.
Ja. Helt normal?
Helt normal...
Arne har fortsatt problemer.
En ung mann som nå er i fengsel.
Han soner en dom på 10 til 20 år for forsettlig drap
for noe han ikke er ansvarlig for.
Etter rettssaken reiste moren min til Hollywood.
Vi fløy med jetfly.
Vi ble hentet i en limousin og spiste middag med Dick Clark.
Hun likte det. Hun var opprømt
og kunne knapt tro hva hun var med på.
Men Ed og Lorraine Warren hadde en agenda.
De sa: "Dere blir millionærer."
Warren-paret sa at de skulle skrive en bok.
De hadde forfatteren klar.
Han hadde vel skrevet en tidligere bok for dem.
De tok med Mr. Brittle for å snakke med oss.
De stilte mange spørsmål. Ed sa: "Gjør det skummelt."
Han sa: "Jeg hørte med dem, og dette skjedde ikke."
Ed sa: "Gjør det skummelt. Folk kjøper det skumle."
Ed og Lorraine Warren tok over.
Seks måneder senere kommer Warren-paret med papirer,
og moren min sier: "Burde vi skaffe advokat?"
Lorraine sier: "Nei, kjære."
"William Morris Agency har en hel etasje."
Jo, men ikke for dem. Det er for dere.
-Hei. - Hei, Lorraine. Judy.
-Hei, Judy. - Står til?
Bra, kjære deg.
-Fant du ut noe mer? - Hva, vennen?
-Om boken eller noe? - Alt er flott.
Ok, bra.
Dere har jobbet mye med det. Vi var gjennom tragedien.
Vi trenger pengene akkurat som dere.
Mor og far fikk 4500 dollar.
Men Ed og Lorraine Warren fikk litt over 81 000 dollar.
De tjener fortsatt på Conjuring-filmene.
DEMONSAKEN SOM RYSTET USA
DJEVELEN DREV MEG TIL DET
Lorraine sa jeg ville bli en rik liten gutt med bokavtalen.
Det var løgn.
Warren-familien tjente mye penger på oss.
Hvis de kan tjene på deg, gjør de det.
De sier ikke nei til avtalen.
Da moren min innså at hun ble bondefanget, som hun kalte det,
mistet hun troen på dem. De var dyktige på det de gjorde,
og de kunne snakke med og manipulere folk.
Dyktige svindlere.
Min bror David følte skyld etter det hele.
Knust, faktisk, for han visste at Arne var uskyldig.
Jeg hadde aldri klart meg uten Debbies støtte.
Støtten ga meg håp.
Så, i 1985,
giftet vi oss faktisk i fengselet.
Hun var så vakker. Hun strålte.
Jeg gledet meg til å holde henne. Herlig.
ARNE CHEYENNE JOHNSON BLE LØSLATT I 1986
HAN OG DEBBIE GLATZEL FORBLE SAMMEN TIL HUN DØDE I 2021
Det forandret livet mitt. Det førte meg til religionen.
Jeg er ikke besatt.
Jeg har aldri hatt utdrivelse,
men jeg er ikke besatt. Og jeg kan beskytte meg selv.
Jeg vet hvilke bønner jeg skal be, så jeg har kontroll.
Min tro holder meg sterk.
Alt virker bra. Livet går videre.
Jeg tror saken påvirket hele familien.
Det ga alle arr.
Det snudde opp ned på livet vårt. Det er vanskelig å snakke om.
Det har gått over 40 år.
Men det endret oss.
Og det har påvirket alle i familien.
Vi er nå spredt for alle vinder.
Ingen av oss snakker sammen lenger.
Når jeg ser bildene...
gjør de meg redd og trist. For det er en gutt på elleve
som har en normal barndom frem til dette.
Jeg må takle dette hver dag.
I denne historien vil man vite hvem som snakker sant.
Da mine foreldre døde, gikk min kone og jeg gjennom eiendelene.
Moren min skrev ned alt. Hun hadde en tvangslidelse.
På et papir, en kalender eller noe, skrev hun notater.
På en lapp sto det:
"Familien fikk medisinen i kveld, alt var fint."
Da vi undersøkte mer,
innså vi at det var mer ved denne medisinen.
Vi fant ut at hun hadde Sominex i maten vår.
Hun har gitt det til hele familien ganske lenge.
Noen kan sovne hvor som helst.
Men holdt anspenthet deg våken i natt?
Ta Sominex i kveld og sov. Sominex er ikke vanedannende.
Ta to Sominex-tabletter som anvist for 100 prosent trygg søvn. Våkne uthvilt.
Når moren min serverte middag, var hennes skål skilt fra vår.
Hvis det var spagetti, spiste alle fra bollen.
Hun hadde sin egen. "Vil du ha mer?" "Nei takk."
Jeg tror moren min brukte Sominex til å kontrollere guttene og faren min.
Når alt kommer til alt, hvis alle er slitne og utslitte,
vil alle hvile og sette seg. Ingen flere problemer.
Men Sominex har langvarige effekter på folk.
Humørsvingninger, vektøkning og hallusinasjoner.
Det er mulig
at min bror David fikk i seg nok opp gjennom årene
til at han så ting.
Jeg skal drepe deg.
Jesus kommer til å dø i helvete.
Eller trodde han så ting.
Jeg dreper deg, din drittsekk.
Både David, Arne og min bror Alan...
var alle ofre til syvende og sist.
Min mor dopet ikke ned familien.
Moren min tok godt vare på oss.
Sannheten er at da jeg var elleve,
var jeg besatt av det man kan kalle en demonisk ånd.
Det er sannheten. Jeg har ingen grunn til å lyve om noe.
Som faren min, kjøper jeg skrot og fikser det.
Bare sørg for å ha noe å gjøre.
For lediggang er roten til alt ondt.
Tekst: Helge Haaland