Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
Neuvěřitelné.
Kdo mohl vyrobit takovej zmetek?
- Svene! - Co je?
Podívej se sám!
Musím to nahlásit!
MINISTERSTVO ZAHRANIČNÍ
Krucinál!
15. července 1942...
Do háje!
...se roznesla zpráva, že Německo zahájilo invazi do Švédska.
Válka je tady!
Němci!
MINISTERSKÝ TAJEMNÍK
- Napadli nás Němci! - Proboha.
Teď si pro nás přijdou.
- Musíme informovat pana ministra. - Ano.
MINISTR ZAHRANIČÍ
Co jsme udělali špatně? Udělali jsme všechno, co chtěli.
Volejte německou ambasádu.
Panebože.
No jistě, proč by měli Švédsko ušetřit? Norsko, Dánsko, Belgie, Holandsko...
- Ano, prosím? - Dobrý den.
Volám vám, abych získal informace
ohledně vašeho ranního útoku na Švédsko.
O čem to mluvíte?
Švédi si myslí, že na ně útočíme!
FALEŠNÝ POPLACH
- Co? - Zbláznil jste se?
Promiňte. Ano.
No...
Tak jo, pane ministře.
ŠVÉDSKÁ SPOJKA
Já se vrátím.
V roce 1942 bylo Švédsko osamělou zemí obklíčenou státy,
které okupovalo Německo.
Švédsko se prohlašovalo za neutrální zemi, ale vyhovělo Hitlerovi téměř ve všem.
Německá vojska směla přejíždět přes švédské území,
švédský průmysl zásoboval německé vojsko železnou rudou a kuličkovými ložisky.
Nikdo mimo Německo prozatím neměl ani tušení,
co se děje Židům.
Židi? Máme plný ruce práce, abysme vyhráli válku!
Švédové zas tak plné ruce práce neměli.
PŘEDSEDA VLÁDY P. A. HANSSON
Pane premiére!
Případ muže židovského původu? S tím běžte za ministrem zahraničí.
Židé?
Jedu na dostihy. Běžte s tím za Söderströmem.
Přijet do Švédska? Běžte za Göstou.
Za Göstou?
Za Engzellem na právní. Do suterénu.
Azyl má na starosti on.
GÖSTA ENGZELL PRÁVNÍ ODDĚLENÍ
Tati, Göran říká, že děláš pro Hitlera.
- Co vlastně děláš? - Ne, to není pravda.
Pracuju v diplomacii.
Co je to?
Pamatuješ si na to, jak jsi jednou kopnul míč k Jonssonovým do obýváku?
- Jo. - Vidíš.
Jonsson tehdy hrozně zuřil, ale nešel jsi za ním ty,
šel jsem za ním já a urovnal jsem to.
To je diplomacie.
Tatínek mluví se sousedy Švédska, aby nebyly hádky.
Já myslel, že ve sklepě razítkuje lejstra.
A je to.
Tak.
A co jsi řekl těm Jonssonovým?
No, víš, musel jsem na to jít s taktem a důvtipem.
Ne!
Šel k nim s bábovkou. Tomu říkáš diplomacie, tati?
Dohodneme se, že ten přijímač necháme být?
Máme ho kvůli zprávám, ne kvůli tomuhle americkému rámusu.
Jo.
Takže pečeš bábovky pro Hitlera, tati?
PRÁVNÍ ODDĚ ENÍ
Aha.
Engzell? Kde ho najdu?
Dobrý den. Sedí tamhle.
To je pro vás.
Židovský případ.
- Paní Johanssonová? - Ano. Další z mnoha.
Gösta Engzell byl vedoucím právního oddělení šest let,
takže byl v roce 1938 u toho,
když Švédsko přesvědčilo německé úřady,
aby německým Židům dávalo do pasu razítko s písmenem J.
- Není zač. Děkuji. - Mockrát děkuji.
Možná se ptáte, proč vám to vykládám.
Gösta je nula.
Kde se shání tak dobré šampaňské?
Ale sledujte a uvidíte, co taková nula dokáže.
Všechno se to stalo rok před tím, než jsem se s Göstou setkal.
1942 ZASE
- Dobrý den. - Dobrý.
Jsem Rut Voglová.
Dnes tady nastupuji.
RUT VOGLOVÁ
Podívejte se na to prosím důkladněji. Musím sem dostat svou rodinu.
Já vaši situaci chápu,
ale musíme přesně dodržovat pravidla a předpisy a...
To bylo odpadní potrubí. Na to si zvyknete.
Vítejte na právním.
- 6,2 metru. - Tak si to zapiš, prosím.
Bude to další argument.
To přeci není zdravé.
Chtěla bych vám představit slečnu Rut Voglovou.
Vaše místo je tamhle.
- Voglová? - Ano.
- Aha. - Jo, Voglová. Je Němka.
Ona je Němka?
- SS zavře každého Žida, kterého najde. - Šíří se hodně fám, takže...
To ale nejsou fámy.
Mám další schůzku. Pardon.
Domluvte si termín a pak uvidíme, co můžeme dělat.
- Teď nejde dělat nic. Bohužel. - Dobře.
- Doprovodím vás. - Ne, díky.
- Vy se mnou máte jít na jednání kabinetu. - Tam jde Rut Voglová.
Kdo je Rut Voglová?
Nahradí mě, až půjdu do penze.
Zdravím!
Tady je nová výměra místnosti.
Prosím, nevracejte se bez příslibu nových větších prostor.
No jo.
Máme hlášeno, že v Norsku to dále dost vře.
Nedávno tam zatkli asi sto židovských mužů.
Norové to vyřešili tak, že se o tom nesmí psát.
Nilsi Eriku, postarejte se, aby se o tom nepsalo ani ve Švédsku.
Ano. Jistě.
Nils Erik Eklund, též zvaný Cenzor Nils...
CENZOR NILS
...byl prostřednictvím Státního úřadu pro informace
zodpovědný za švédskou autocenzuru.
Všechny články, které se nějak týkaly války, musel Nils Erik schválit.
NĚMECKÉ ZBRANĚ PUTUJÍ ZEMÍ
CENZUROVÁNO
Mám to pod kontrolou.
- Zpřísníme to. - Skvěle.
Hitler údajně vyjádřil veliké rozhořčení vůči Švédsku.
Právě kvůli tisku.
Dobrá.
Můžeme dnešní jednání ukončit.
Ano, abych nezapomněl.
Pan Engzell nám chce o něčem poreferovat.
Pane Engzelle.
- Promiňte, musím na další schůzku. - Ano.
Možná má jinou schůzku i někdo další z vás.
V tom případě můžete také odejít.
Mohu říct jen to, že během srpna a září
nám cizinecký úřad zamítl opravdu velké množství případů
se zjevnou silnou vazbou.
PAULSON CIZINECKÝ ÚŘAD
Co se nám tím snažíte říct?
Jenom to, že tlak na nás den ode dne sílí.
A máme potíže s našimi prostory.
Pane Engzelle, chcete probírat velikost vašich kanceláří?
Tady?
Zhruba tak nějak to řekl. Je třeba vzít v potaz i další parametry...
Ne, to nestačí.
Söderströmův záchod je určitě větší než naše kancelář.
To není pravda. Nemá vlastní záchod. To víte.
Že ne?
A řekl jste jim i to, že se tady všichni topíme? Doslova.
A v hovnech!
Tohle téma odložíme.
Díky.
Engzell má na dvojce konzulát v Oslu.
Prosím.
- Uklidni se. - Ale já jsem klidný!
Ty se uklidni! Já se to tady snažím... Máš snad lepší nápad?
Ano, tady Engzell.
Tady Westring. Dobrý den.
KONZULÁT V OSLU
Jak se vám daří?
Díky za optání. Je mi skvěle.
- Tedy... - No...
Zajisté už jste slyšel o Židech, které tu o víkendu zatkli.
Všechny Židy mužského pohlaví v Trondheimu.
- Stejně tak asi stovku tady v Oslu. - Ano? Prý je ale brzy propustí, ne?
Jeden z nich je švédský občan.
A já bych od vás rád měl mandát k podání verbální nóty,
abych se ho pokusil dostat na svobodu.
Aha.
Vydržte.
To je na nic! Všechno je na nic!
S Engzellem nemá smysl mluvit!
Co budeme dělat? Co teď budeme dělat? Nemůžeme se na něj spolehnout.
Ani se neodváží promluvit se Söderströmem.
- Haló? - Vyřešíme to sami. Musíme jednat!
- Musíme... - Musíme něco udělat!
Takhle už to dál nejde.
Ano, haló?
Ne, myslím si, že v tuto chvíli to není příliš vhodné.
Jde jen o jednoho člověka.
Díky za zavolání.
- Vyšší instanci! - A kdo to jako má být?
- Söderström? - Jo.
Pane Westringu, myslím si, že byste tu nótu měl přesto podat.
Stockholm to řekl dost jasně. Slyšela jste to sama.
To je sice pravda, ale ve vězení sedí nevinný švédský občan.
Máte snad strach, že dostanete důtku?
Strach?
Pane Engzelle.
Trochu jsme spolu diskutovali.
No a protože máme tolik židovských případů a naše prostory jsou tak přeplněné,
navrhujeme, abychom maximum dali do archivu.
A to co nejdříve.
Fajn.
MEZI VARŠAVOU A BERLÍNEM
VON OTTER ŠVÉDSKÝ DIPLOMAT
- Posaďte se. - Děkuji.
Jste hodný.
- Dáte si? - Ne, děkuji.
- Vy nejste z Německa. - Ne, jsem ze Švédska.
Co děláte v Polsku?
Ve Švédsku pracuju na ministerstvu zahraničí.
Tak jste tady z pověření švédské vlády?
Ano. Jen je to bohužel špatně placené.
A vy?
Moje pověření není zrovna vojenského charakteru.
Spíš je naprosto šílené.
Nebo přímo perverzní.
Prosím?
Neslyšel jste o „konečném řešení“?
Ne.
O jakém řešení?
Není to řešení.
Je to vyvražďování.
Když vám to teď řeknu, slíbíte mi, že o tom informujete švédskou vládu?
- Pane Engzelle? - Ano?
Němci v Oslu propustili Žida s vazbami na Švédsko.
- Co? - Ano!
Jak je to možné?
Přijali verbální nótu od švédského konzulátu.
Já jim ale řekl, ať počkají.
Takže ji přijali.
- To je zcela nečekané. - Ano.
- Ten muž chce domů do Švédska. - Ano, to chápu.
Předejte to cizineckému úřadu.
A je to nutné?
Nemají s tím nic společného. Je to švédský občan.
Jo, to je pravda.
Oslo mu vydá náhradní pas.
Ano, dobrý nápad.
Co to tak udělat se všemi?
Ne, ne. Musíme dodržovat pravidla.
Ale norští Židé jsou v nebezpečí.
Šíří se fámy. To ale neznamená...
Pane Engzelle, tři sta případů každý den? To nebudou fámy.
Všichni píšou, že nevědí, kam se jejich příbuzní poděli.
Poslali je do pracovních táborů a pak už o nich nikdo neslyšel.
Co tím chcete říct? Že je tam snad všechny vraždí?
Nejsou to papíry.
Jsou to lidé.
Přečtěte si to.
- Pane ministře... - Söderströme.
Právě jsem mluvil s jedním z našich diplomatů v Berlíně.
- S Richertem? - Ne, s jistým Von Otterem.
S poskokem, který porušil protokol.
A co chtěl?
On...
On mluvil...
Mluvil s oficírem SS, který...
Uvědomte si, pane ministře, že to je jen z doslechu.
Ten důstojník SS byl prý v táboře...
kde usmrcují Židy.
A sakra.
Namluví jim, že jdou do sprchy, a ve skutečnosti jim pustí jedovatý plyn.
Prý jde o tisíce lidí denně.
Šíří se tolik fám.
Tohle nehlaste, ano?
Samozřejmě.
Bude to dobré.
Tak jo.
- Pane Söderströme... - Slyšel jste nás?
Ne.
Vlastně ano, ale přemýšlel jsem nad něčím jiným.
Jsou to přirozeně jen zlomyslné fámy. Rozumíte, že?
A i kdyby to náhodou z nějakého záhadného důvodu byla pravda,
tak s tím absolutně nic nemůžeme udělat.
- Rozumíte? - Ano.
Jistě.
- Na shledanou. - Nashle.
Schultz.
To by šlo.
Schwerkovic.
Proč ten chce vízum?
Strávil ve Švédsku velkou část dospívání. Od pěti do 22 let.
Teď už je mu ale 39.
Ano, pracoval jako tlumočník ve švédské továrně na ložiska v Brně.
Je třeba umět číst mezi řádky, Engzelle. Mezi řádky.
Je to přece Žid.
- Píšu tedy ne. K Schwerkovicovi. - To děláte zatraceně správně.
„I doma byla zima.
Děvčátko se sirkami si složilo nožky pod sebe,
ale byla mu teď ještě mnohem větší zima než předtím.“
Ty brečíš, tati?
Ne, to je...
To je jenom alergie.
Víš, že mě zlobí.
Můžeme si dnes přečíst něco jiného.
- To všechno se má archivovat? - Ano, přesně tak.
A to všechno jsou „slabé případy“?
Přesně tak.
Tímhle tempem se nikam nedostaneme. Myslím, že musíme trošku přidat.
- Proč je tohle ve slabých případech? - Jaké jméno?
Bondyovi. Jsou to dvojčata. Chlapci.
A jejich máma.
Druhý manžel té matky je Švéd.
Žijou v Kodani, protože nemůžou do Švédska.
Ale bez dětí. Ty zůstaly v Praze.
Není to biologický otec?
Ne.
Tak je to slabý případ.
Ten otec je Švéd. Mají vazbu na Švédsko.
Také myslím, že je to strašné, ale taková jsou pravidla.
Bohužel.
A pak tyhle krabice a ještě tyhle.
No a taky tyhle.
Pardon.
- Slečna Nilssonová! - Paní.
Všechny tyhle krabice půjdou dolů. Odvezte je výtahem do archivu.
A potom i ty, co jsou tamhle.
Tady, ano?
- Tak já je začnu nosit k výtahu. - Výborně.
Počkejte.
Ne tak zhurta.
Slečno Nilssonová, tahle tu zůstane.
O co jde? Všechno má jít do archivu.
Ne.
Nepůjde to do archivu, ale zpátky.
- Do... - Ne, to ne!
Tak se domluvte a řekněte mi, kam to teda chcete.
Kam to chceme? Chceme to dolů do archivu.
- Ne. - Ale to...
- Tak. Dolů do archivu. - Ne.
Probrali jsme to na poradě.
A rozhodli jsme nadpoloviční většinou, že tohle všechno půjde pryč.
- Slečno Nilssonová, dejte to do archivu. - Já říkám dost!
Tady rozhoduju já.
Chcete se znova probírat těmihle žádostmi jen proto,
že Němci v Oslu propustili jednoho Žida?
Protože to byl Švéd.
A prošlo to.
Proto chci, abychom teď zkontrolovali všechny žádosti ještě jednou
a zaměřili se na norské Židy.
Zbláznil jste se? Těch žádostí je víc než sedm tisíc!
Pokud můžeme někoho zachránit tím,
že budeme dělat svoji práci, byť by to byl jeden jediný člověk,
pak bychom to měli udělat.
Já si beru tyhle krabice a vy si vezměte tyhle.
A co cizinecký úřad?
Ten nebude potřeba.
- Oslo může vydat náhradní pasy. - Co?
Minule to šlo.
- Že, pane Engzelle? - Ano. Přesně tak.
Bude tady tma jako v pytli. Kvůli těm krabicím sem nepůjde světlo.
Tady mám 25 norských Židů se silnými vazbami na Švédsko.
Pošlete to hned konzulátu do Osla.
A vyřiďte jim, že to je teprve začátek. Můžeme dostat ven nejmíň 150 dalších.
- Pane Söderströme? - Paní Johanssonová. To je náhoda.
Je všechno v pořádku? Tam u vás dole? S panem Engzellem?
- Neděje se tam nic zvláštního? - Ne.
Výborně.
- Děkuji za optání. - Dobře. Skvěle.
Jde jen o to, že pan Engzell zaslechl, co se říká.
Pravděpodobně je to fáma.
Ale bylo by velmi nešťastné, kdyby se šířila dál.
No, já jsem nic takového neslyšela. Ne.
To je dobře.
No a vy jedete na Södermalm, pane Söderströme?
Prosím vás, můžete zastavit?
SLABÉ
Hledáme nějaký slabší případ.
SILNÉ
Kdyby Němci schválili žádost s trochu slabší vazbou,
mohlo by to vytvořit užitečný precedent.
PRECEDENT: ROZHODNUTÍ SLOUŽÍCÍ JAKO PŘÍKLAD U DALŠÍCH PŘÍPADŮ
Jsou tu ti bratři. Dvojčata z Prahy.
- Bondyovi? - Ano.
Matka žije v Kodani.
- Ano. Podruhé se vdala za Švéda. - Ale on není biologickým otcem?
Ne, ale chová se k nim tak. A chlapci jsou pořád v Praze.
To je moc slabé. To Němci neschválí.
Proč ne? Josef taky nebyl Ježíšův otec.
Považovali by to Němci za slabou vazbu?
- Prosím? - Řekli: „Ne.“
Jak to, „ne“? Tomu nerozumím.
Prý tady na to nemají pravomoci.
Jestli mě mají vůbec pustit do vězení, musíme se nejdřív zeptat někoho v Berlíně.
Tak se zeptáme.
- Co? - Nashle, Westringu.
Našla jsem to.
Našla jsem Bondyovy.
- Kolik jim je? - Jedenáct.
Von Ottere.
- Půjdete hned na ministerstvo zahraničí. - Proč já?
Konzulát v Oslu se chce dostat do nějakého vězení a mluvit s Židy.
A potřebují souhlas z Berlína.
Dostanete na starost jednotlivé případy. Tady jich je 150.
A ještě...
Stockholm chce urychleně najít nějaká dvojčata z Prahy.
Neptejte se proč.
Je to verbální nóta.
Jmenuji se Göran von Otter. Rád bych...
Počkejte tam.
Heil Hitler.
- Takže vy jste ten Švéd? - Ano.
Jak mohu pomoci?
No, neměli bychom...
Pane Görane von Ottere, musíme vést válku. K věci, prosím.
Rozumím.
Náš konzul v Oslu by rád navštívil vězení,
aby zjistil, zda zadržované osoby nemají nějakou vazbu na Švédsko.
Já to prověřím.
A potom bych tady měl jednu verbální nótu.
Ohledně čeho?
Jedněch dvojčat, která byla odloučena od rodičů.
- Zatraceně. - Do vězení v Oslu nás taky nepustili.
Zatraceně!
Gösta Engzell. Je tady?
Honicí pes pana Söderströma.
- Ano? - Musíte nahoru k panu Söderströmovi.
Mám tu něco rozdělaného. Nepočká to pár minut?
To nedoporučuji.
Výborně. To je moc pěkné.
Ale, pan Engzell.
Toto je nejvyšší zástupce Německa tady ve Švédsku.
Generální konzul Victor zu Wied.
Pane generální konzule,
dovolte mi, abych vám představil vedoucího našeho právního oddělení.
Pana Engzella.
Heil Hitler.
Heil.
Pánové, doneslo se k mým uším,
že v Oslu žije podle všeho větší počet švédských Židů.
A jako kdyby měla polovina židovského obyvatelstva Norska
potenciální nárok na švédské státní občanství.
- My se zabýváme jen případy... - Pane Engzelle.
Pohybujete se v nebezpečných vodách.
Nemyslíte, že Eichmann může tuhle skulinu kdykoliv utěsnit?
Ano. Kým to vlastně ten Němec vyhrožuje?
Ve 36 letech sedí u svého kulečníkového stolu,
ale místo kulečníkových koulí má lidi v nákladních vlacích.
Je známý svou... jak to říct?
Precizností.
A má na starosti takzvané konečné řešení.
Bohužel se s ním brzy setkáme znovu.
EICHMANN PODPLUKOVNÍK SS
Tomu zcela rozumíme.
A pan Engzell si dá s největší obezřetností pozor na to,
aby švédsko-německé vztahy byly na prvním místě.
Že, pane Engzelle?
Samozřejmě.
No, v tom případě vás už nebudu déle zdržovat.
Pánové.
Děkuji.
Heil Hitler.
Posaďte se.
Víte, pane Engzelle, co dělají Američané s Židy, kteří chtějí k nim?
Vyřízení jejich žádostí protahují.
Nutí je posílat další a další doklady, aby potvrdili to a ono,
dokud to sami nevzdají.
Takhle to dělají.
V té velké zemi na západě.
Válka brzy skončí.
A Německo z ní jistě vyjde jako absolutní velmoc, věřte mi.
Když budeme na Židy příliš mírní, tak za to potom budeme pykat.
Vy si myslíte, že nevím, co tam dole provádíte?
Co bude pak,
až se jednoho dne všechny ty vaše skvělé nápady provalí?
Co budete dělat pak?
Opravdu si myslíte, že se vás někdo z nás tady nahoře zastane?
Ani omylem!
Pošleme vás do Moskvy. Fofrem, a všechny.
Ptáte se, proč Söderström vyhrožuje Moskvou?
Švédové Hitlera dlouho neviděli jako nejhoršího diktátora,
protože v Rusku řádil Stalin.
Nebylo neobvyklé, že se audience švédských diplomatů konaly uprostřed noci.
Když byl mráz nejkrutější
a člověk neměl jistotu, že má ve sklenici jen vodku.
Sakra!
Vypadá to, že Hitler ví, co tady děláme.
- Já jsem nikomu nic neřekl. - Ne.
Můžu za to já. Přehnal jsem to.
Neměli jsme se ptát na Bondyovy a na vězně zároveň.
Kdo chce všechno...
Nemůžeme je přece zachraňovat po jednom.
Ne. Navrhuji vrátit se k původnímu pracovnímu postupu.
Copak vy to vážně nevidíte, pane Hellstedte?
Jste tu nová, slečno Voglová.
A mohu vás ubezpečit, že Židé byli zatýkáni už dřív.
A propouštěni.
Aniž jsme při tom mávali švédskými vlajkami.
Žijete s klapkami na očích.
Co je to hergot za žvásty?
Řeč je o norském vězení, ne o německém táboře.
Ten, kdo ji přijal, si zapomněl vyžádat její reference?
Zřejmě to nebylo poprvé.
- A ty nic neřekneš. - Co bych měl říkat?
Můžeš sakra něco říct? Mám si to všechno slíznout sám?
Ahoj, Stigu. Jak ses měl?
Budeš mi dneska zase číst, tati?
- Ne. Dneska ne. - Prosím.
Görane!
Co je?
Okamžitě vypni ten příšerný rámus, slyšíš mě?
Za úsvitu 26. listopadu 1942 byly v Oslu vyslány všechny vozy taxislužby,
vždy se dvěma policisty,
pro židovské ženy, děti a starce.
Zdravím.
Co se stalo?
Volal Westring z Osla.
Prý sebrali všechny Židy
a poslali je lodí do německého tábora smrti.
Podle mě je to jenom divadýlko.
- Tak jenom divadýlko? - Ano. Sakra.
Naložili všechny, co se na tu loď vešli.
Ženy, děti, starce, všechny uvězněné.
Víc než 700 lidí.
Čert ví, kam je vezou.
Gösto...
Ale...
Tak teď můžeme všechny norské případy zaarchivovat.
Proboha, buď zticha.
Pane Engzelle, švédští příbuzní mají právo dozvědět se, co se stalo.
Já vím.
Máme ale tu zatracenou cenzuru. Tisk o tom nesmí psát.
Možná bychom mohli Cenzora Nilse přimět, aby to změnil.
A jak? Mám vtančit do jeho kanceláře a požádat ho, aby tu cenzuru zrušil?
Přesně tak! A pročpak ne? Přesně takhle.
Švédským příbuzným bude určitě divné,
že se jim příbuzní z Norska vůbec neozývají.
A garantuju vám, že se začnou ptát.
Přijde spousta, spousta otázek.
Ano. A pak už tisk nebude psát o Německu.
Bude psát o Cenzorovi Nilsovi, který stál v cestě informacím.
Ale já Nilse neznám.
Určitě mě nebude poslouchat.
A co Söderström?
Je nadřízený Cenzora Nilse.
Vzhledem k té situaci s norskými Židy
bych teď nechtěl být v Nilsově kůži.
To ano. Máte naprostou pravdu.
Určitě mají ve Švédsku spoustu příbuzných.
A víte o tom, že někteří z deportovaných Židů
byli prý navíc Švédové?
A až se jejich příbuzní tady ve Švédsku začnou zajímat o to, kam zmizeli,
budou se ptát.
A potom tisk nebude psát články o Německu,
ale o Nilsovi a jeho oddělení pro informace.
Máte mě snad za naprostého hlupáka?
Sakra!
1000 ŽIDŮ ODVEZENO DO POLSKA
Jak se tohle mohlo dostat do novin?
Došli jsme k závěru,
že by ta zpráva stejně do Švédska dříve či později prosákla.
Později by to bylo lepší.
Takhle jsme zaplaveni telefonáty občanů, kteří žádají, abychom jednali.
Zároveň mě uhánějí z Berlína.
Zatraceně!
Ano, ano...
Kdo má na starosti židovské záležitosti?
Söderströme?
Pan premiér se na něco ptal.
Tak kdo?
Židy...
Výborně. Nevíme, kdo to má na starost.
Doteď to bylo ale naprosto nepodstatné.
- To už ale neplatí. - Ne.
Takže kdo?
- Řekla bych, že je to Engzell. - Gösta Engzell. Z právního.
A kde je teď?
- Hned ho sem zavolejte. - Ano.
- Tak ho sem sakra přiveďte! - Honem.
To je úžasné. Nemůžu tomu uvěřit.
- Co dělá Engzell? - Má na drátě Oslo.
Tak musí zavěsit.
Engzelle.
Co se to děje v Norsku za svinstvo?
Je možné, že se vrátí zpátky?
- Ti Židé? - Ano.
To je nepravděpodobné.
Posílají Skandinávce do táborů smrti?
Všechno tomu nasvědčuje.
Do táborů smrti?
Promiňte, znamená to, že odteď ty fámy považujeme za pravdivé?
Jsou na té lodi nějací Švédové?
Jeden.
Ale to je omyl.
Jak to myslíte?
Zdá se, že Němci ušetřili Židy s vazbami na Švédsko.
- Ano, všichni jsou pořád tady. - Cože?
- Ano, je to tak. Není o tom pochyb. - Všichni?
Než Němci sebrali všechny norské Židy,
odeslali jsme verbální nóty ohledně Židů s vazbami na Švédsko.
Je tam 25 Židů.
Tyto Židy ušetřili.
Přece jen světlo v temnotě.
No, co teď uděláme?
Tisk žádá, abychom něco udělali, a Hitler chce, abychom mlčeli.
Nějaké návrhy?
V Norsku zbývá možná stovka Židů.
Ty ale zřejmě brzy deportují.
Pokud je Švédsko nepřijme.
Švédsko má přijmout Židy?
To snad ne.
Důsledkem bude, že do Švédska budou chtít Židé z celé Evropy.
No a těch je několik milionů.
Hitler to bude považovat za urážku.
A co když se to vyřídí neoficiálně?
Neoficiálně?
Pokračujte.
Tisk se dozví,
že jsme Německo neoficiálně požádali o možnost přijmout norské Židy.
Ale protože je to neoficiální, tisk o tom nebude moct psát.
- Je to tak? - Bože můj.
A tím pádem Němci neztratí tvář.
Budeme jednat a současně nebudeme.
- To zní dobře. - Promiňte...
- Tak to uskutečníme? - No...
To jen tak pustíme do Švédska spoustu Židů
bez rozhodnutí parlamentu?
- My sem ty Židy nepustíme „jen tak“. - Ne.
Ani není jisté, jestli na to Němci přistoupí.
Ale tisk to uklidní.
Perfektní.
Schůzka je ukončena.
- Pane ministře... - Tato schůzka je u konce!
Bože!
Engzelle, zůstaňte tu.
Na závěr chci připomenout, že jsem vaším přímým nadřízeným,
takže se zodpovídáte přímo mně.
A kdyby se někdo rozhodl jít proti našim pokynům,
tak vězte, že náš člověk v Moskvě, pan Assarsson,
by se rád přesunul jinam.
Nikdo tu nemá zájem o jeho pozici v Moskvě?
Máme jich 50 000 z Holandska.
A tady Francouze, kteří se jich v Paříži snaží shromáždit co nejvíc.
Slyšel jste o těch neoficiálních telegramech od Švédů?
Švédové své pozice bezostyšně zneužívají.
Jen proto, že Göring má pro tuhle směšnou zemi slabost.
Ale vy to samozřejmě dál sledujte.
Samozřejmě.
Ze Švédska už nic nepřijde. Znají své místo.
Dobře.
Díky Norům, jejichž vazby na Švédsko byly uznány,
tady máme 25 Židů v Belgii a Holandsku, na které se musíme zeptat.
Dvacet od pana Engzella.
MOŽNÁ
- Hellstedt? - Já mám 20.
- Dvacet? - Ano.
- Hallonsten? - Já jich mám deset.
A já jich mám 25.
Voglová?
Osmdesát pět.
To je málo.
Jednotlivé verbální nóty dlouho fungovat nebudou.
Musíme získat precedent, jež bude mít širší platnost.
Ale jak?
Bondyovi.
Ale ty nám přece zamítli.
Nenašli bychom případ, který by byl průchodnější než Bondyovi?
Pardon, pane Engzelle. To je velmi dobrý případ.
Je přiměřeně slabý.
Ale musíte s tím jít k vyšší instanci.
Můžu se na to podívat?
Byla by to pěkná úřednická pirueta.
Von Otter!
Tady jsem.
Děkuji vám.
A tak Engzell znovu poslal švédské diplomaty
na německé ministerstvo zahraničí.
Setkali se s úředníkem jménem Martin Luther.
Ne, nebyl to příbuzný toho druhého, známějšího.
Byla to pravá ruka německého ministra zahraničí Ribbentropa.
Mám tady něco od Evy Braunové.
Podívejte.
Ten je od Evy Braunové, ale v balíčku byl jiný, od Führera.
Tohle je želví krunýř od samotného Führera.
No není to...
Zkuste si to.
Byli zadrženi při razii v Praze.
Ne, vážně?
A ty děti jsou tedy švédští občané?
Teoreticky ano, ale bohužel ne na papíře.
Ale vazba na Švédsko je zřejmá.
Jejich otec je švédský občan.
Ale ty děti jsou Židé.
Pro pozitivní vnímání Německa ve Švédsku by bylo cenné,
kdyby se tento problém vyřešil.
A vy myslíte, že by židovská dvojčata, která žijí v Praze,
měla mít nárok na švédské státní občanství?
Ano.
Dobře, tak tedy ano. Kde jsou teď?
No, my to nevíme přesně, ale možná v Terezíně.
V Terezíně? Výborně! Pak tedy dostanete souhlas.
Co se stalo?
Znovu se shledají s rodiči.
- To je skvělé! - Ano...
Nepřehánějte to.
Dojdu pro něco dobrého, ano?
Řekněte si, co mám přinést.
Pro mě koblihy.
Já bych si dal jeden šlehačkový řez.
- Taky si dám koblihu. - Jen si řekněte.
- Co kdybychom vzali pletenec? - Plněný.
Jestli vezmeme pletenec, tak nic víc nechci.
No, já bych to viděla na veliký dort.
Dneska slavíme!
Pokud si to interně obhájíme. Na rozpočet jsou přísní...
Tohle jde z mého rozpočtu.
Příští měsíc jdu do penze a nebudu mít ani na suchary.
- Tak jo. - Ano!
Po Evropě i po celém světě se začala šířit zvěst,
že když Židé napíšou do Švédska, získají diplomatickou ochranu.
Pane Engzelle,
dopis od nějaké paní ze Salt Lake City.
Ráda by dostala svého synovce pryč z Rakouska.
Má vztah ke Švédsku?
Pracuje prý ve švédské továrně na ložiska ve Vídni.
Schvalte to a pokračujte.
Tohle je člověk, který v dětství jezdil do Švédska na léto.
To je Maďar, co studoval na Uppsalské univerzitě.
Mám tady pána, který pracoval u rejdařů v Göteborgu.
To můžeme schválit.
Má starou tetu, která žije sama v Göteborgu.
CHCETE ABSOLUTNÍ VÁLKU
Herr Reichsführer.
Promiňte, ale Švédové posílají množství dotazů
ohledně švédských Židů.
Kolik jich přišlo?
Všechna území se švédským konzulátem podala verbální nóty
ohledně Židů, jež prý mají vazby na Švédsko.
Pár už jich je.
Švédové se skutečně snaží zachránit Židy?
Ano a vede to jen k dalším problémům.
Dejte pozor!
Čím víc se úředníci zabývají záležitostmi kolem konečného řešení,
tím víc...
Jak to říct?
Začínají přemýšlet.
Nejsou všichni národní socialisté.
Pak změňte předpisy.
„Od konce března
se nebudou uznávat výjimky z důvodu cizího státního občanství.“
Co? Ukažte.
Proč ta pravidla změnili?
Jestli chtějí úřední válku,
no tak ji sakra mají mít.
Rádi bychom věděli, jestli nová pravidla, která brzy vstoupí v platnost,
platí i pro poloviční Židy.
Poloviční?
Ano, jistě.
Musíme si to správně vyložit.
A jak je to se čtvrtinovými Židy?
Ti tam zřejmě spadají také. Ale můžu vám to ještě zjistit.
A jak je to s osminovými Židy?
Já si tu otázku zapíšu a dám vám vědět.
Výborně.
Protože tady jsou i šestnáctinoví a dvaatřicetinoví Židé.
Jaká pravidla se vztahují na ně? To bychom měli vědět.
Zeptám se na to.
Výborně.
Tak tedy vyčkáme s dodržováním pravidel, než nám je objasníte.
Koneckonců váš vůdce je zřejmě sám šestnáctinový Žid.
Byla by škoda, kdybyste deportovali i jeho.
Budapešť, 20.
To je o sedm víc než minule.
- Engzell? - Sedí tam.
Vídeň, 75.
- Co se to tady sakra děje? - Jak to myslíte?
Berlín mě honí jak nadmutou kozu,
protože podle všeho prohlašujeme spoustu Židů za Švédy.
- No... - Co je to za případy?
Proč jste je neposlali na cizinecký úřad?
Co? Tak proč nemůžeme?
Není k tomu důvod. Jedná se o švédské občany.
Já jsem to pochopil jinak!
Rozumím tomu tak, že se jedná o Židy, kteří do Švédska nikdy nevkročili.
Klid, Paulsone. Prosím.
Naše politika je jednat neutrálně.
Je tohle neutrální?
Vy tady dole totiž nechápete,
že si hrajete...
Nemáte ani tušení...
Co je to za zvuky?
To je odpadní potrubí.
Jo. Ty fekálie jdou dolů až ze třetího patra.
Odpad?
Žádal jsem o větší prostory, ale nebyl jsem vyslyšen.
Rozměry mám v zásuvce.
Opatrně, Engzelle.
Dávejte si pozor.
Dávejte si velký pozor. A to všichni.
Kde jsme to skončili?
Taková naivita.
Neřekl bych. Proti Engzellovi je třeba zakročit.
A stojí to spoustu peněz. Přijmout Židy není zadarmo.
Stojí to peníze.
Přesně! Stojí to peníze.
Už vím, kdo Engzella dokáže srovnat.
Zavolejte Ehrenpreisovi.
Vítejte, pánové.
EHRENPREIS ŽIDOVSKÁ OBEC
Pane Engzelle.
Jsme vám nesmírně vděční za všechno, co děláte.
Děláme jen svou práci.
Ti, co sem přicházejí,
nejsou to jen bankéři, abych tak řekl.
Nemají žádný majetek, všechno jim zabavili.
Jsou prostě úplně na mizině.
Tak kde máme na tu pomoc brát peníze?
Pardon. Když říkáte „vy“ a když říkáte „pomoc“,
myslíte to tak, že zodpovídáte za ty, kteří sem přicházejí?
No, je to takový paradox.
Čím více lidem pomůžete, tak tím méně lidem pomůžeme my.
Vážně to tak bylo?
Ano, podle 50 let starého švédského zákona
nesla každá náboženská obec finanční odpovědnost za své členy.
A židovské obci ve Švédsku peníze docházely.
Chápu to dobře, že vaše obec je bude nucena odmítnout?
Ne, neodmítáme je. To bychom neudělali.
Ale...
Ptám se, kde máme brát peníze?
Je to skutečně gordický uzel.
Pánové.
Co je to gordický uzel?
Je to složitý problém se snadným řešením.
Přišel nám dopis od Bondyových.
- A? - Děti nepřijely.
Ale...
Kontaktujte Němce, který nótu potvrdil. Ať se zodpovídá.
To nepůjde.
Propustili ho a poslali do koncentračního tábora.
Zřejmě se snažil sesadit jejich ministra zahraničí.
Kde jsou ty děti? Víme to?
Pravděpodobně v táboře v Terezíně.
Pravděpodobně?
Co to nějak ověřit?
No, můžeme se tam po nich podívat.
To není špatný nápad, Hallonstene. Díky za příspěvek.
POBLÍŽ TEREZÍNA
Zdá se, že jedeme správně.
Dobře.
Úplně lačním po zvěřině. Třeba drůbeží paštika...
Myslíte, že ji seženeme?
To si nemyslím.
Papíry.
Švédsko.
Co chcete?
My pracujeme na švédském velvyslanectví
a chceme se zeptat na dvě děti,
které jsou švédskými občany a měly by být tady.
A máte povolení?
No, už jsme mluvili s Berlínem.
Ale zatím neměli čas a bylo to velmi naléhavé, takže...
- On si vzal pasy. - Ano, přesně tak.
Hlavně klid.
Nepustím vás, pánové.
Tak to otočíme.
A nemůžeme tam ani na chvilku?
Máme jen pár otázek.
Zpátky!
Jo, rozumíme.
- Kde to proboha jsme? - To vůbec nevypadá špatně.
Drůbeží paštika to není.
Děkuji.
Já to samé. Díky.
Promiňte, můžu se vás na něco zeptat?
Hledáme jedna dvojčata, která by měla být tady v táboře.
Nevíte, kde bychom o těch dětech mohli něco zjistit?
Co to provádíte?
Neznáte náhodou v táboře někoho?
Třeba dozorce.
Můžeme zaplatit.
Ty děti žijou.
Zaplaťpánbůh.
Jak jsme si správně mysleli, jsou v táboře v Terezíně.
Má to ale háček.
Je to takzvaný průchozí tábor.
- To znamená, že je... - Odvezou jinam.
Německé ministerstvo se dozví, kdo jsou Bondyovi.
Jdu za ministrem zahraničí.
Söderström vás k němu kvůli nějakým dětem nepustí.
Já nechci jít přes Söderströma.
- Slečno Voglová, jdete se mnou? - Jistě.
Do toho se vkládat nechci.
Chápu.
Jde o to, že nám tady vzniká možnost vytvořit precedent.
Pokud ty děti dostaneme domů,
znamenalo by to, že dostaneme domů ještě víc Židů.
Všichni víme, co se děje.
Pokud se něco zvrtne, tak zodpovědnost nesete vy.
Rozumíte?
Dlouho před dnem D a než sovětská vojska rozdrtila Berlín,
zaútočili tři švédští diplomaté z Engzellova pověření
na německé ministerstvo zahraničí.
Mám schůzku s panem Grundherrem.
- Prosím. - Děkuji.
Přišel jsem za panem Grobgeldem.
Díky.
Jdu za panem Götzem.
Byl to nejodvážnější útok švédského tygra za...
Celou historii.
Jsem tady proto, že jste přijali verbální nótu
týkající se jedněch jedenáctiletých dvojčat.
A kromě toho jste slíbili...
Bylo by podle mě nanejvýš vhodné,
abyste naši podanou žádost vyřídili neprodleně a kladně.
- Tohle není dobré. To není dobré. Ne. - Söderströme...
Teď se hlavně uklidněte.
Jde o děti, které se mají vrátit k rodičům ve Švédsku.
Jde tady o děti, které se mají vrátit ke svým rodičům ve Švédsku.
Tak kde jsou ty děti?
Proč jste nepřišel za mnou?
Pokud to Němce pohorší, tak můžeme dát právnímu oddělení výtku.
Dáme jim výtku. Tak dobře. Výborně.
Tak Němci uvidí, že jednáme. Výborně, pane ministře.
Pane ministře, jsme domluveni, že po obědě zavolám.
Už se vám ozvali z Berlína?
Děti se vrátí domů.
Ale způsobili jste tím vším zatraceně velký cirkus.
Söderströmova kancelář, za hodinu.
- To je vše. - Ano. Děkuji vám.
Našeho člověka v Moskvě je třeba vystřídat.
Rozumím.
Mám vám navrhnout pár lidí, kteří by to...
Ne, musíte to převzít vy.
S vaším oddělením.
No, přesunout celé naše oddělení do Moskvy považuji v tuto chvíli...
Takže vyřešeno.
Ale! Večer se slaví?
Chci reprezentovat.
Aha. Pěkné.
Blahopřeju, pane Engzelle.
Díky.
Mimochodem, co vám chtěl Söderström?
No, hlavně nám chtěl pogratulovat k tomu případu Bondyových.
Aha, ano.
Asi vám přidají, že ano?
To bych musel zařídit mír na zemi.
To zařídíme zítra.
- Nashle. - Nashle.
Pane Engzelle?
Za týden se chlapci Bondyovi v Kodani znovu shledají s rodiči.
Pamatujete si ty reakce, když tisk psal o tom, co se děje v Norsku?
Zařídíme, aby tisk psal o Bondyových?
Měl byste tam jet osobně.
Vezměte někoho, kdo bude fotit.
Někoho?
Jestli vás už trochu znám, tak tím myslíte sebe.
Ne.
Sebe ne. To ne.
To s Bondyovými je vaše zásluha.
Jestli tam má někdo jet, tak vy.
Když je řeč o Švýcarsku,
co bys řekla, kdyby mě vyslali do zahraničí?
- Do Švýcarska? - Ne, do Švýcarska ne.
Jak to? Vždyť je válka.
Diplomacie ale nezahálí.
- Nebo do Států? To by se dětem líbilo. - To ano.
Paní Engzellová. Dlouho jsme se neviděli.
Doufám, že máte kožich. Jestli ne, tak do něj asi budete muset investovat.
Kožich?
Ano, abyste zvládla zimu.
V Moskvě.
- V Moskvě? - Ano.
To jsou ale překrásné prostory.
Můžete na chvíli, pane ministře?
Já tomu přeložení úplně nerozumím.
To s Bondyovými se zdařilo.
Přesně tak.
Potřebujeme někoho, jako jste vy, pane Engzelle, v Moskvě. Je to důležité.
Důležité pro Švédsko. Každý musí přispět svou troškou do mlýna.
Ale asi byste to měl probrat s manželkou.
- Tyhle prostory přímo obdivuji. - Ano.
Ingrid?
Gösto Engzelle, jsi nejsvědomitější úředník na celém ministerstvu.
Co se stalo?
Mě to mrzí.
Ale... Já...
Jestli to přijmeš, pojedeš bez nás.
Anno, tohle neříkej.
Moskva, Gösto! Moskva!
No.
KODAŇ
- Je to divné. - Jak to?
- Mám německý pas. - To je teď spíš výhoda, nebo ne?
Navíc cestujeme na diplomatický pas.
- Je tu se mnou. - Jo.
Proč je všude tolik německých vojáků?
Asi kvůli Židům.
Chtějí je zatknout.
KODAŇ
- Tamhle. - Jo.
Nejste Bondyovi?
- Gösta Engzell? - Ano, přesně tak.
Pane Engzelle...
„Chci vám mockrát poděkovat.
Jste dobrý člověk.
Moc, moc děkuji.“
- Pojďte sem. - Ano.
Uděláme fotku, než...
Připraveni?
Raz, dva, tři.
Kde jsou moje děti? Proč tady nejsou?
Lucasi!
Mateo!
Mateo! Lucasi!
Kde jsou moje děti?
Lucasi!
Kde jsou moje děti?
- Musím... - Kde jsou... Kde jsou moje děti?
Já musím zavolat do Berlína.
Kde jsou moje děti?
Omlouvám se.
Nemáte se za co omlouvat.
Nemáte.
Kde přesně v Německu máte rodinu?
V Lübecku.
Nebyla jsem tam tak pět let.
Pane Engzelle?
Určitě chápete, co se děje v Dánsku.
Musíte zrušit vízovou povinnost.
Myslíte si, že to nevím?
PASOVÁ KONTROLA
Jdu kontaktovat ostatní z oddělení, aby nám ve Stockholmu přišli naproti.
Pane Engzelle!
- Pane Engzelle! - Co?
Kam byste ráda? Sem nemůžete.
- Cestuji s panem Engzellem. - Co je?
Ta žena do Švédska nemůže.
- Je to moje asistentka. - To jí nepomůže.
Co je to za hlouposti? Má právo sem vstoupit.
Toto je diplomatický pas a tady německý.
Myslíte tohle?
Je platný, ale lidé jako ona do Švédska nemůžou bez zvláštního víza.
Měla jsem to říct.
Jsem z ministerstva, vedoucí přesně toho oddělení,
které vydává to vízum, o kterém mluvíte.
A tady a teď jí dávám povolení vstoupit do Švédska.
Já nevím, jak ve Stockholmu,
ale my tady dodržujeme zákony.
A lidé jako ona...
Zpátky do Německa!
Ne tak zhurta, krucinál!
Vyřešíte to potom.
- Nahlásím to! - Přestaňte!
Za to zaplatíte. Postarám se o to.
Slečno Voglová,
právě jsem mluvil se švédským zastupitelským úřadem v Kodani.
Musíte zpátky do Dánska.
Přímo na celnici pro vás přijde někdo z úřadu
a potom tam můžete zůstat.
Na našem úřadě.
Ano?
Jak vám je?
Jsem v pořádku.
Když jste byla naposledy v Lübecku,
co jste dělala?
Hledala jste svou rodinu, že?
- Našla jste je? - Ne.
Ne. A pak vám dali do pasu „J“.
Jak jste se dostala zpátky?
Náhodou.
Náhodou?
Tohle nesmí být na náhodě.
Krucifix.
Zatracená železnice.
Už jde.
- Pane Engzelle. - Ano.
Musíme... Nemáme moc času,
takže musíme pracovat efektivně.
Musím si promluvit s ministrem.
Myslím, že tohle nebylo nutné.
- Tak jedeme! - No, jo, už jdeme.
- Dobrý? - Ano.
- Jeďte, Hellstedte! - Au!
- Musíme... - Je to naléhavé!
Mám menší problém.
Auto se nejdřív musí zahřát.
- Tak můžeme už jet? - Jo!
Zkuste na to vzadu zabouchat.
Tak? Mám bouchat takhle?
- Takhle? - Uklidněte se!
Už.
Tak jo. Zavřeš? Tam.
Díky.
Je mi líto, pánové, ale pan ministr teď bohužel nemá čas.
Ne, promiňte, pane Söderströme.
Je vysoce pravděpodobné,
že všichni Židé v Dánsku budou odvedeni a deportováni.
Tak jako v Norsku.
O této zvěsti již víme a byla přijata opatření.
Můžete být v klidu. Tak.
A můžu se zeptat na ta vaše opatření?
Velvyslanectví v Berlíně má za úkol zjistit, jaká je situace.
A co má zjistit? Je to tak. Viděl jsem to na vlastní oči!
Co byste rád, pane Engzelle?
Chcete zrušit vízovou povinnost?
My jsme přeci neutrální stát.
- Na všechny strany. - Záleží, odkud fouká vítr.
Chcete radši riskovat německou okupaci? To chcete?
Navíc i kdybychom chtěli vízovou povinnost zrušit, tak to nejde.
Protože náš vlastní imigrační zákon ukládá švédským Židům finanční zodpovědnost.
Nebo jste chtěl změnit 50 let starý zákon teď během dopoledne?
Měli bychom vyčkat.
Chcete vyčkat? Vy jste snad dostal úžeh?
A mluvil Engzell s Němci? Ne.
Byl výjimečný stav. Takže Němci byli na ulicích.
S Židy to nijak nesouviselo.
Ty jsi, Hallonstene, úplně přišel o rozum?
Myslíš si, že Židy nepozatýkají?
Pozatýkají.
Pozatýkají je.
Teď musíme kousek zpátky.
Jak to Cenzor Nils ví?
Inu, než se stal Cenzorem Nilsem, byl vyslaný do Kodaně.
Tam poznal německého vyslance.
Když se Němci rozhodli, že pozatýkají všechny Židy v Dánsku,
Nils se to dozvěděl z první ruky.
Požádal svého německého známého, aby přijel do Stockholmu
a vše řekl švédské vládě.
A rozhodlo se to v Berlíně?
- O kolik Židů se jedná? - Povídej, víš to nejlíp.
Pokud je to pravda, tak je to nesmírně vážné.
- Takže premiér o tom všem ví? - Ano.
Chtějí, aby jim Berlín potvrdil, že to je skutečně pravda.
Že je to pravda? Myslí si, že když se hezky zeptáme, Němci odpovědí?
Co říká Söderström na ta víza?
Řekl nám, že tu jde o peníze.
Přesně.
Vždycky jde o peníze.
- Paní Johanssonová? - Ano?
- Je tam Hammarskjöld? - Ten je tam pořád.
Hellstedte, Hallonstene, pojďte se mnou.
Jdeme rozetnout ten gordický uzel.
Kam jdeme?
Já jdu za Hammarskjöldem a vy, Hallonstene,
za dánským exilovým ministrem. Je ve městě.
Přiveďte ho do Hammarskjöldovy kanceláře.
Budu tam čekat.
Nechápu proč, ale udělám to.
A teď vy, Hellstedte.
Vy musíte rychle zařídit schůzku ministra zahraničí
s Ehrenpreisem v jeho kanceláři.
Ano, zařídím to.
Ale Söderström, o tom nesmí vědět.
- A jak to udělám? - Vyřešte to.
- Můžu zapojit Cenzora Nilse? - Zapojte do toho kohokoliv.
Dobře.
Omlouvám se, že jsem k vám vpadl tak necivilizovaným způsobem.
HAMMARSKJÖLD JEŠTĚ NEŽ BYL ZNÁMÝ
Ale mám jeden takový gordický uzel
a myslím, že mi s ním můžete pomoct.
Víte jistě, že se zu Wied chtěl sejít tady?
Ano.
Tak mi to alespoň řekl.
Neměl by na této schůzce být i Söderström?
Ten je momentálně v autě, ale můžeme začít bez něj.
Nevadí?
- Pane Ehrenpreisi. - Ano?
Myslím, že jsem konečně našel meč na ten náš gordický uzel.
Co?
Přesně. O čem to mluvíte?
O tom, jak obejít zákon,
podle kterého je židovská obec finančně zodpovědná za všechny uprchlíky.
Pan Hammarskjöld totiž není jen tajemník ministerstva financí,
ale dokonce je i předsedou rady Švédské národní banky.
Řeknete to sám?
Abychom obešli povinnost finanční zodpovědnosti,
pozvali jsme si dánského exilového ministra Johana Kruseho.
Švédský stát nabízí, že vám zapůjčí celých 20 milionů korun
na finanční pomoc dánským uprchlíkům přicházejícím do Švédska.
Jsem exilový ministr, víte?
My ale nechceme půjčit peníze dánskému státu.
Švédsko chce půjčit peníze vám, soukromě.
Vy můžete zachránit životy dánských Židů.
Na rozdíl od nás.
Dvacet milionů?
Ano, a jako ručitele určíme budoucí dánský stát.
Všechno, co se stalo od chvíle, kdy jsem vešel do těch dveří,
je to nejhloupější a nejabsurdnější, čeho jsem byl v životě svědkem.
To je nějaká švédská logika?
Jak jste mohli něco takového vymyslet?
Kde je smlouva?
Jelikož má dánský exilový ministr v kapse peníze,
tak pan Ehrenpreis už vůbec nemusí mít pocit finanční zodpovědnosti.
Nyní už tedy neexistují žádné překážky
bránící přijímání dánských Židů.
Úžasné.
A toto jste zařídili během dopoledne?
To je ale zázrak.
Ne, čistá úředničina.
Počkejte! Co je to za schůzku, na kterou jsem nebyl pozván?
Právě jsme tady společně vyřešili otázku, jak umožnit Židům volný vstup do Švédska.
Ale proč?
Kvůli tomu, co se děje v Dánsku.
Rozumím.
Pánové. Přišlo...
Přišlo nějaké potvrzení z Berlína?
Víme, že jsou ty zvěsti pravdivé?
Ne, nevíme.
Pánové, já navrhuji, abychom ještě chvíli zachovali klid.
Söderströme.
Navštívil nás německý informátor.
A nejen to, tady Engzell byl osobně v Kodani.
Zopakuji vám, pane ministře, že švédská vláda
nemůže jednat na základě nějakých fám.
Chceme snad riskovat napadení Německem tím, že těm fámám uvěříme?
- Ne. - Ne.
Navrhuji, abychom vyčkali, dokud nepřijde zpráva z Berlína,
zda jsou ty zvěsti pravdivé.
- Zavoláme jim? - Skvělý nápad, pane ministře.
- Pane Ehrenpreisi. - Ano?
Velice vám děkuji za váš čas.
Pane Hammarskjölde, mockrát děkujeme i za váš čas.
Je milé, že jste k nám přišel.
A pane Engzelle, mohl byste se laskavě vrátit ke svým povinnostem?
Ale my...
Okamžitě, prosím.
- My jsme ale... - Děkuji, pánové.
- Vyřešili jsme to! - Engzelle...
- Není důvod... - Vraťte se ke svým povinnostem, Engzelle.
Děkuji, ano.
Tady jste. Skvěle.
Dostali jste tedy od pana ministra zelenou?
Ne. Všechno je nyní nejisté.
Neříkal Söderström, že se máte vrátit ke svým povinnostem?
No, ano.
Přesně to říkal.
Paní Johanssonová, máte zkušenost s pořádáním tiskových konferencí?
Ne.
Promiňte, v budově probíhá tisková konference.
- Vy jste pozvala půlku Švédska. - Pojďte. Je to slušná účast.
Dobrý večer. Vítám vás.
Přečtu vám nyní komuniké
naší švédské vlády.
„Vízová povinnost,
která doposud platila pro všechny Židy přijíždějící do Švédska,
se dnešním dnem ruší.“
Co?
Co se to děje? Co to říká?
„A tak jsou všechny osoby židovského vyznání vítány na švédské půdě.“
Mluvíte o dánských Židech, kteří chtějí odjet ze země?
Ne, týká se to všech Židů.
„A pokud tomu některá země bude chtít bránit,
tak to bude mít velmi vážné důsledky.“
Vážné důsledky? Co to přesně znamená?
Na to nyní nemůžeme odpovědět.
Engzelle!
Je půl sedmé. Přinášíme vám zprávy.
Dnes bylo oznámeno, že Švédsko ruší s platností od druhého října
vízovou povinnost pro všechny osoby židovského původu.
To tedy znamená, že se vízová povinnost, která dosud platila
pro Židy přijíždějící do Švédska, dnešním dnem ruší.
V dnešní komuniké bylo dále sděleno i to,
že pokud tomu bude některá země chtít zabránit,
tak to s sebou ponese velice závažné důsledky.
A tak jsou všechny osoby židovského vyznání vítány na švédské půdě.
Svene?
Co je?
- Koukej. - Co?
Koukej.
Co je?
Je jich 120?
Měly jich tu být desetitisíce. Kde všichni jsou?
Ve Švédsku.
Hitler vás očekává.
Proč jsme tu mizernou zemi ještě neobsadili?
Proběhlo to skutečně takto?
Ano.
Dag Hammarskjöld půjčil státní peníze dánské soukromé osobě.
Na tiskové konferenci Švédsko vyhrožovalo vážnými důsledky.
A přes Öresund se přeplavily tisíce uprchlíků.
Štěstí se ve válce obrátilo a Němci se dali na ústup.
Tady jste.
Söderströme, Engzelle.
Poslouchejte. Washington Post tady píše o nás.
„Jediný světlý bod ve věčné temnotě.“
A teď.
„Švédsko vystoupilo jako morální velmoc díky tomu,
že zachránilo židovské obyvatelstvo Dánska.“
Engzelle, řekněte.
Co vás vedlo ke svolání té tiskové konference?
No...
To, že mi Söderström přikázal,
abych se vrátil ke svým povinnostem.
Söderström, ano. Měli by vás vyvažovat přímo zlatem.
No, já nevím. Nemusíte přehánět.
Záchrana Židů a teď ten americký článek.
To je velká věc.
No, všichni jsme přispěli svou troškou do mlýna.
To jistě.
Ale potřebuji vaši bystrost
a schopnost rozhodnout se ve správnou chvíli správně.
Moc vám děkuji.
Je mi ctí, že vám mohu sloužit, pane ministře.
Ať potřebujete cokoliv, jsem tu.
Ano.
A taky proto budete naším vyslancem.
- Ano? - V Moskvě.
Já?
Ano.
Tehdy jsem vlastně o Göstovi a jeho oddělení slyšel poprvé.
Ukázal, že jeden obyčejný člověk může vzdorovat dějinám
a něco dokázat.
Dobrý den.
- Vítejte zpátky! - Díky.
Rád vás zase vidím.
Zdravím.
Mám tak strašnou alergii,
že mi z očí a z nosu jenom teče.
Dobře, že jste tu. Je tady spousta práce.
A já to s psacím strojem vůbec neumím.
Tady jsou žádosti, do kterých se můžete pustit.
Jste výkonnější než všichni ostatní.
Moc jste nám chyběla.
Bylo načase udělat další krok.
Bylo načase se s Göstou setkat.
Můj syn nedávno založil jazz band a já mu slíbil, že přijdu na jeho koncert.
- To je hezké. - No, to je otázkou vkusu.
Podle mě to je pitomé troubení.
- Pardon, hledám Göstu Engzella. - To jsem já.
Raoul Wallenberg. Volal jsem, že bych se zeptal
na pár otázek ohledně vaší práce.
Já se akorát bohužel musím vzdálit,
ale slečna Voglová, pan Hallonsten a pan Hellstedt
vám na všechno odpoví.
Jistě.
- Vítejte, pane Wallenbergu. - Díky.
GÖSTA ENGZELL NIKDY NEHOVOŘIL O TOM, JAK ZA DRUHÉ SVĚTOVÉ VÁLKY POMÁHAL ŽIDŮM.
No tak, tati. Swinguj.
Že je to dobrý?
PRACOVAL DÁL V DIPLOMACII A ZEMŘEL V ROCE 1997
JAKO NEZNÁMÝ VÁLEČNÝ HRDINA VE VĚKU 100 LET.
SYSTÉM NÁHRADNÍCH PASŮ, KTERÝ ZAVEDLO ODDĚLENÍ GÖSTY ENGZELLA,
DÁLE ROZVINUL V BUDAPEŠTI RAOUL WALLENBERG A PER ANGER.
ŠVÉDSKO
DÍKY ENGZELLOVI SE PODAŘILO ZACHRÁNIT PŘES 100 000 ŽIDŮ.
Překlad titulků: Kateřina Gabrielová