Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
BASAT EN FETS REALS
És increïble.
Què li passa?
No pot ser.
Qui ha fet aquesta merda?
- Sven! - Què?
Miri-ho vostè mateix.
He de trucar a algú.
ESTOCOLM MINISTERI D'AFERS ESTRANGERS
Hòstia!
- El 15 de juliol de 1942... - Collons!
...van avisar que Alemanya havia començat a envair Suècia.
Ha arribat la guerra, els alemanys...
SECRETARI D'ESTAT SÖDERSTRÖM
- Els alemanys ens han atacat. - Déu meu.
Són aquí, ja han arribat.
- Hem d'informar el ministre. - Sí.
MINISTRE D'AFERS ESTRANGERS GÜNTHER
Què hem fet malament?
Els hem fet cas en tot.
Truqui a l'ambaixada alemanya.
Déu meu.
Però, és clar, per què salvarien Suècia?
Noruega, Dinamarca, Bèlgica...
- Digui? - Bon dia.
Li truco perquè m'agradaria saber-ne més
sobre el seu atac d'aquest matí a Suècia.
De què em parla?
Fritz, els suecs creuen que els ataquem.
FALSA ALARMA
- Què? - Són uns babaus!
Disculpi, sí.
Llavors...
Senyor ministre...
me'n vaig a...
El 1942 Suècia era un país aïllat per les nacions ocupades per Alemanya.
Deien que eren neutrals, però obeïen totes les ordres d'en Hitler.
Les tropes alemanyes podien creuar el país.
La indústria sueca els proporcionava ferro i coixinets de boles.
En aquells moments, gairebé ningú fora d'Alemanya
sabia què els estava passant als jueus.
Jueus? Estem prou ocupats intentant guanyar la guerra.
ESTOCOLM
Els suecs no estaven tan ocupats.
PRIMER MINISTRE P. A. HANSSON
Senyor primer ministre!
Un cas sobre un home jueu?
Doni'l al ministre d'Afers Estrangers.
- Jueus? - Sí.
Ara vaig a Solvalla. Doni'l a en Söderström.
Entrar al país? Au va.
Doni'l a en Gösta.
En Gösta?
Engzell, del legal, al soterrani.
Ell porta els casos d'asil.
GÖSTA ENGZELL DEPARTAMENT LEGAL
Pare, en Göran diu que treballes per a en Hitler.
- Què fas? - Això no és cert.
Treballo com a diplomàtic.
Què és això?
Recordes quan vas enviar una pilota al saló d'en Jonsson?
Doncs en Jonsson es va enfadar molt, però tu no hi vas anar a parlar.
Hi vaig anar jo i ho vam esclarir tot.
Això és la diplomàcia.
El pare parla amb els veïns de Suècia per a prevenir hostilitats.
Creia que segellava papers a un soterrani.
Au, marxem.
Som-hi.
Què li vas dir a en Jonsson?
Doncs... Vaig haver d'utilitzar una mica d'estil i finesa.
Sí, home!
Li va donar un pa de pessic. Això és diplomàcia?
No toqueu la ràdio, per favor.
És per a escoltar les notícies, no aquest soroll americà.
D'acord.
Llavors prepares pa de pessic per a en Hitler?
DEPARTAMENT LEGAL
Ostres.
On és l'Engzell?
Bon dia. És allà mateix.
Això és per a vostè.
Un cas jueu.
- Sra. Johansson? - Gràcies.
Un altre més.
Feia sis anys que en Gösta Engzell era el cap del departament legal.
Això vol dir que també hi va ser el 1938,
quan Suècia va convèncer Alemanya
per a segellar els passaports alemanys jueus amb una j.
- Gràcies. - Moltes gràcies.
Segur que us pregunteu per què parlo d'en Gösta.
És un ningú.
On puc trobar el xampany?
Però quedeu-vos i veureu el que pot fer un ningú.
Tot va passar un any abans que jo el conegués.
1942 UNA ALTRA VEGADA
- Hola. - Bon dia.
Soc la Rut Vogl.
És el meu primer dia.
Per favor, miri els noms. He de portar la meva família aquí.
Entenc molt bé la seva situació,
però hem de seguir unes normes i unes regulacions, per tant...
Això és la canonada. T'hi acostumes.
Benvinguda al departament.
- 6,2 metres. - Apunta-ho, eh?
És un altre motiu.
Això no és saludable.
Els presento la senyoreta Rut Vogl.
La teva taula és allà.
Vogl?
- Sí. - Ja veig.
Sí, Vogl. És alemanya.
Ah, és alemanya?
- La SS arresta els jueus que troba. - Hi ha molts rumors.
No són rumors.
Dispensi, tinc una altra reunió.
Demani hora i veurem què podem fer.
- Ara tenim les mans lligades. - D'acord.
- L'acompanyo. - No cal.
Johansson, ha de venir amb mi.
No, hi anirà la Rut Vogl.
Qui és la Rut Vogl?
Em substituirà quan em jubili.
Hola.
Aquestes són les mesures de l'oficina.
Senyor Engzell, no torni sense la promesa d'una oficina més gran.
Els informes recullen mostres de malestar a Noruega.
Fa poc van arrestar uns cent jueus.
Els noruecs prohibiran a la premsa parlar-ne.
Nils Erik, assegura't que la premsa sueca tampoc en parli.
Sí, és clar.
Nils Erik Eklund, o Censor-Nils, com també li deien,
era l'encarregat de l'autocensura sueca a l'Agència Estatal d'Informació.
Tots els articles relacionats amb la guerra passaven per ell.
ARMES ALEMANYES CREUEN EL PAÍS
CENSURAT
SALSITXES ALEMANYES CREUEN EL PAÍS
Ho tinc controlat.
- Els hem fermat curt. - Bé.
Diuen que en Hitler ha expressat cert enuig cap a Suècia
per culpa de la premsa.
Molt bé.
Dit això, podem finalitzar la reunió.
Sí, és veritat.
El senyor Engzell té un altre informe.
Senyor Engzell.
Ho sento, però jo he de marxar.
Potser hi ha més gent que ha de marxar.
Si és així, és ben comprensible.
Només puc dir que durant l'agost i el setembre
ens hem trobat amb un gran nombre de casos
rebutjats per l'oficina d'Immigració.
PAULSON OFICINA D'IMMIGRACIÓ
Què insinua, senyor Engzell?
Que cada dia ens pressionen més i més.
I també tenim problemes amb l'espai de l'oficina.
Vol discutir sobre les dimensions de la seva oficina?
Aquí?
Això és el que m'han dit.
Cal tenir en compte uns paràmetres...
No, això no és suficient.
Segur que el lavabo d'en Söderström és més gran.
No ens atabalem.
No té lavabo, ja ho sap.
No?
Els ha dit que ens ofeguem aquí?
Literalment.
Amb tanta merda!
Podem deixar-ho estar?
Gràcies.
Engzell, el consolat d'Oslo és a la línia dos.
- Endavant. - Sí.
- Tranquil. - Ja estic tranquil!
Tranquil·litza't tu! Tens alguna idea millor?
Aquí Engzell.
Soc en Westring, hola.
CONSOLAT D'OSLO
Com es troba?
Gràcies per preguntar. Estic bé.
- Sí, bé... - Vejam.
Imagino que sap que van arrestar uns jueus el cap de setmana.
Tot i cada un dels homes jueus a Trondheim.
- A més d'uns cent aquí, a Oslo. - Sí, però...
Els alliberaran aviat, oi?
Un d'ells és un ciutadà suec.
M'agradaria tenir la seva autorització per a presentar una nota verbal
i intentar que l'alliberin.
Entenc.
Un moment.
- Res val la pena. - Ja.
- No té sentit parlar amb l'Engzell. - No.
Llavors què podem fer? Què farem ara?
No podem confiar en ell.
No gosa parlar amb en Söderström.
- Hola? - Ho hem de fer nosaltres mateixos.
- Hem de... - Hem d'actuar!
Però primer calmem-nos.
Sí, hola.
No, crec que ara mateix no és el millor moment.
- Un. - Però només n'és un.
Gràcies per trucar.
- Amb una autoritat major. - Qui? En Söderström?
Doncs jo crec que igualment hauria de presentar la nota.
Estocolm ho ha deixat clar.
Ja ho ha sentit.
Han empresonat un ciutadà suec innocent.
Té por que li facin una estirada d'orelles?
Jo, por?
Senyor Engzell.
Hem parlat i hem pres una decisió.
Com que rebem tants casos de jueus i l'oficina és una capsa de sabates...
el nostre consell és arxivar-ne tants com sigui possible
el més aviat possible.
D'acord.
ENTRE VARSÒVIA I BERLÍN
VON OTTER DIPLOMÀTIC SUEC
- Segui. - Ah, gràcies.
Molt amable.
- En vol un? - No, gràcies.
- Vostè no és alemany. - No, soc suec.
Què fa a Polònia?
Treballo per al ministeri d'Afers Estrangers.
Ve de part del govern suec?
Sí, tot i que el sou podria ser millor.
I vostè?
La naturalesa de la meva missió no és militar.
És una bogeria.
Una perversitat, en realitat.
Dispensi?
Coneix la solució final?
No.
Quina solució?
No és una solució.
És un extermini.
Si li ho explico, m'ha de prometre que n'informarà al govern suec.
- Sr. Engzell. - Sí?
Els alemanys d'Oslo han alliberat un jueu amb un vincle suec.
- Com? - Sí.
Per què ho han fet?
Han rebut una nota verbal d'un consolat suec.
Però els vaig dir que s'esperessin.
I l'han acceptat?
- És sorprenent. - Sí.
- Ara l'home vol tornar a Suècia. - Això és obvi.
Informi'n l'oficina d'Immigració.
És realment necessari?
Això no és assumpte seu. És un ciutadà suec.
Sí, cert.
Oslo li donarà un passaport provisional.
Sí, bona idea.
Per què no ho fem amb tots?
No, no.
Hem de seguir les normes.
Els jueus noruecs corren perill.
Només perquè hi hagi uns rumors circulant...
Són tres-cents casos per dia. Com pot dir que són només rumors?
Tothom diu que no sap a on han anat els seus familiars.
Els envien a camps de treball i no en saben més.
Què vol dir?
Que els maten?
No són papers.
Són persones.
Llegeixi això.
- Senyor ministre d'Afers Estrangers. - Söderström.
Acabo de parlar amb un dels nostres diplomàtics a Berlín.
- En Richert? - No, era...
un cert Von Otter.
Un inferior que ha trencat el protocol.
Què volia?
Doncs...
Ha conegut...
Ha conegut un oficial de la SS que...
Tingui en compte, senyor ministre, que això només són enraonies,
per tant...
Aquest oficial de la SS ha visitat un camp...
on sacrifiquen jueus.
Carai.
Els diuen que van a les dutxes, però en realitat és un gas verinós.
Sembla ser que en maten milers cada dia.
Corren molts rumors.
No digui res, d'acord?
És clar, senyor.
Molt bé.
Sí.
- Senyor Söderström. - Ens ha sentit?
No.
Bé, una mica. Però pensava en altres afers.
És evident que tot això només són rumors.
Ho entén, oi?
I malgrat que fos real per qualsevol motiu incomprensible,
nosaltres no hi podem fer res de res.
- Ho entén? - Sí.
És clar.
- Bona vesprada. - Bona vesprada.
Schultz.
És possible.
Schwerkovic.
Per què vol un visat?
Va passar la seva joventut a Suècia, entre els 5 i 22 anys.
Però ara en té 39, no?
Sí, és intèrpret a la Fàbrica Sueca de Coixinets de Boles a Brno.
Llegeixi entre línies, Senyor Engzell.
Entre línies.
És jueu.
- Escriuré "no" per a en Schwerkovic. - Així m'agrada, carai.
"A casa també feia fred.
S'havia arrupit amb les cames arronsades,
però ara la venedora de llumins tenia encara més fred."
Estàs plorant, pare?
No, és...
És l'al·lèrgia, que em fa plorar, saps?
A vegades em passa.
Potser...
hauríem de llegir un altre llibre.
- Tot això és per a arxivar? - Sí, exacte.
I tots són casos improbables?
Exacte.
No arribarem enlloc amb aquest ritme. Ens hem d'afanyar.
- Per què aquest és improbable? - Com es diuen?
Bondy.
Són dos nens bessons.
I la seva mare.
La mare es va casar amb un suec.
Ara viuen a Copenhaguen perquè no poden entrar a Suècia.
Però els nens encara són a Praga.
Ell no n'és el pare?
No.
És un cas improbable.
Tenen un vincle suec amb el pare.
Són les normes.
M'agrada tan poc com a tu.
Ho sento.
Aquí hi ha algunes caixes, i per aquí...
I allà n'hi ha més.
Fora.
- Senyoreta Nilsson. - Senyora.
Han de baixar aquestes caixes. Agafin l'ascensor cap a l'arxiu.
I aquelles d'allà també.
Endavant.
- Primer les duré a l'ascensor. - Excel·lent.
Esperin un moment.
No ens atabalem.
Srta. Nilsson, aquesta caixa es queda aquí.
Què diu? Va a l'arxiu.
No.
No van a l'arxiu, deixi-les on eren.
- Van... - No, ni pensar-ho.
Per favor, decideixin on les volen deixar.
On les volem deixar? Les deixarem a l'arxiu.
- No. - Per l'amor de Déu.
- Au, cap a l'arxiu. - No.
Ja ho havíem parlat, oi?
Vam acordar per una gran majoria que tot això havia de marxar.
- Srta. Nilsson, vagi a l'arxiu. - Per favor, prou!
Jo soc qui mana aquí.
¿Vol que tornem a revisar totes aquestes peticions
només perquè els alemanys han alliberat un sol jueu a Oslo?
Perquè era suec.
Per això el van alliberar.
I per això vull que tornem a revisar les peticions al menys una vegada,
prioritzant els jueus noruecs.
Sí, home! Hi ha més de set mil peticions!
Si podem salvar algú,
per bé que sigui només una persona,
sols fent la nostra feina,
no ho hauríem de fer?
Jo agafaré aquestes caixes, vosaltres agafeu aquelles.
I l'oficina d'Immigració?
No la necessitem.
- Oslo els donarà passaports provisionals. - Què?
Va ser així llavors.
- Oi, senyor Engzell? - Sí, exacte.
És que queda tot fosc quan les caixes no deixen passar la llum.
Sra. Johansson, aquí hi ha 25 jueus noruecs amb un vincle suec fort.
Enviï'ls al consolat d'Oslo immediatament i digui'ls que això és el principi.
En tinc uns altres 150, com a mínim.
- Senyor Söderström. - Senyora Johansson. Quina coincidència.
Va tot bé al soterrani amb el senyor Engzell?
- Hi ha cap problema? - No.
Que bé.
- Gràcies per preguntar. - Bé, perfecte.
És que el senyor Engzell va escoltar un rumor.
Segurament fals, però...
seria una llàstima que s'escampés.
Doncs jo no he sentit res.
No.
Perfecte.
Per cert, senyor Söderström, va a Södermalm?
Disculpi, aturi el tram!
IMPROBABLE
Busquem un cas improbable.
SEGUR
Si els alemanys aproven una petició amb un vincle més dèbil,
ho podríem utilitzar com a precedent.
PRECEDENT: DECISIÓ QUE SERVEIX D'EXEMPLE EN UN CAS SIMILAR
Tenim aquells bessons de Praga.
- Els nens Bondy. - Sí.
La mare viu a Copenhaguen.
- Es va casar amb un suec. - Però no n'és el pare biològic?
No, però com si el fos. I els nens encara són a Praga.
Massa dèbil, els alemanys no ho aprovaran.
Per què? En Josep no era el pare d'en Jesús.
Els alemanys el considerarien un vincle dèbil?
- Sí, digui. - Ens han dit que no.
Què vol dir que no?
No tenen jurisdicció sobre aquests afers.
Si se m'ha de permetre anar a la presó, primer hem de preguntar a Berlín.
Llavors ho farem.
- Què? - Adeu, Westring.
L'he trobat.
Els bessons Bondy.
- Quants anys tenen? - Onze.
BERLÍN AMBAIXADA SUECA
Von Otter.
- Vagi al ministeri d'Afers Estrangers. - Jo?
El consolat d'Oslo vol visitar uns jueus en una presó.
Necessita el permís de Berlín.
Vostè duu els casos individuals.
Aquí en té 150.
Per cert.
Estocolm vol localitzar dos bessons a Praga.
No em pregunti per què.
Han enviat una nota verbal.
Em dic Göran von Otter.
- Voldria... - Esperi, per favor.
Heil Hitler.
- Vostè és el suec? - Sí.
Com puc ajudar-lo?
Vejam, no hauríem de...?
Senyor...
Göran von Otter.
Estem en guerra, vagi al gra.
Sí, entesos.
El nostre consolat d'Oslo vol visitar una presó
per a verificar si els seus presoners tenen un vincle suec o no.
Hi faré una ullada.
Per cert, també tinc una nota verbal.
Sobre què?
Uns bessons separats dels seus pares.
TELEGRAMA
- Merda. - Tampoc hem tingut sort amb la presó.
Merda!
Gösta Engzell. És aquí?
El coniller d'en Söderström.
- Sí? - El senyor Söderström el vol veure.
Ara mateix estic ocupat.
- Pot esperar uns minuts? - Jo diria que no.
- Molt bo. - Genial, perfecte.
Ah, senyor Engzell.
El representant d'Alemanya de nivell més alt a Suècia,
el cònsol general Victor zu Wied.
Cònsol general, li presento el cap del nostre departament legal.
El Sr. Engzell.
Heil Hitler.
Senyors, ha arribat a la nostra atenció
que sembla que hi ha un gran nombre de jueus suecs a Oslo.
De fet, sembla que a la meitat de la població jueva a Noruega
podrien donar-li la ciutadania sueca.
Només hem mirat els casos que...
Senyor Engzell.
Navega en aigües molt perilloses.
No creu que l'Eichmann pot tancar aquest buit en qualsevol moment?
Qui és la persona que aquest alemany utilitza com a amenaça?
Té 36 anys, ara com el veiem assegut a la seva taula de billar.
Però en comptes de boles de billar, és gent a trens de mercaderies.
Se'l coneix per la seva... Com ho diria?
Precisió.
I és l'encarregat de la famosa solució final.
Per desgràcia, el veurem més endavant.
EICHMANN TINENT CORONEL
Ho entenem perfectament.
El senyor Engzell intentarà amb tota la cura possible
que la relació entre Suècia i Alemanya continuï sent la primera prioritat.
Oi, senyor Engzell?
És clar.
Llavors no els entretindré més.
Senyors.
Gràcies.
Heil Hitler.
Segui.
Sap què fan els americans als jueus que volen anar allà?
Els prolonguen les peticions.
Els fan enviar mil documents per a provar mil coses
fins que es cansen i desisteixen.
Això és el que fan.
El millor país de l'oest.
La guerra arriba a la fi.
I acabarà amb Alemanya sent la gran potencia mundial, li ho asseguro.
I si hem sigut massa permissius amb els jueus, ens castigaran.
Creu que no sé què fan allà baix?
Llavors què?
Llavors, quan les seves grans estratègies s'hagin anat en orris...
Què faran llavors?
Creu que algú de nosaltres els protegirà?
I un colló que ho farem.
Els enviarem a Moscou en un no res.
Per què en Söderström l'amenaça amb Moscou?
MOSCOU
Als suecs els costava veure en Hitler com al pitjor dictador
mentre en Joseph Stalin provocava el caos.
Era comú que les reunions amb els diplomàtics suecs fossin de nit,
quan feia més fred que mai.
I mai sabies si el got només contenia vodka.
Merda!
Sembla que en Hitler sap el que estem fent.
- Què? Jo no he dit res. - No.
És culpa meva, m'he precipitat.
No hauríem d'haver preguntat pels bessons i la presó alhora.
No es pot repicar...
No podem salvar-los d'un en un.
Llavors suggereixo que tornem a la nostra feina original.
Què li falta amb tanta desesperació?
És nova aquí, senyoreta Vogl.
L'informo que abans ja han arrestat jueus
i els han alliberat
sense haver d'intervenir amb la nostra bandera.
És fàcil fer els ulls grossos.
Què coi és aquest absurd?
Estem parlant d'una presó noruega, no d'un camp alemany.
Qui la va contractar? No van demanar referències?
No seria la primera vegada.
- Tu no dius res? - Què he de dir?
El que sigui, hòstia. Me les he de carregar només jo?
Ai, hola, Stig.
Com ha anat avui?
Em pots llegir un conte, pare?
- No, avui no. - Per favor.
Göran!
Què?
Apaga aquest soroll infernal ara mateix!
A l'alba del 26 de novembre del 1942,
tots els taxis d'Oslo surten i recullen dos policies per cotxe
per a reunir persones grans, dones i nens jueus.
Bon dia.
Què ha passat?
En Westring ens ha trucat des d'Oslo i ens ha dit que han reunit tots els jueus
i els han fet pujar a un vaixell cap a un camp d'extermini alemany.
Creia que només eren aparences.
- Només aparences? - Sí, collons...
S'han emportat tants com podien.
Dones, nens, persones grans, tots els presoners...
Més de set-cents en total.
Vagi a saber a on.
Gösta.
Però...
Almenys ja podem arxivar els casos noruecs, no?
Calla, per favor.
Senyor Engzell.
Els seus familiars suecs tenen dret a saber-ho.
Ja ho sé.
Però la censura tot ho atrapa. La premsa no pot publicar-ne res.
Disculpi, potser en Censor-Nils ho podria canviar.
Com? Entro tan fresc a la seva oficina i li demano que elimini la censura?
Exacte. Per què no? Això és el que hauria de fer.
Els familiars suecs es preguntaran
per què els noruecs han callat.
Li prometo que la gent farà preguntes.
Moltes, moltes preguntes.
Llavors la premsa no escriurà sobre Alemanya.
Escriurà sobre en Censor-Nils i com ha retingut la informació.
Però no conec en Nils.
Mai m'escoltarà.
I en Söderström?
És el cap d'en Censor-Nils.
No m'agradaria gens ser en Nils ara mateix,
donada la situació amb els jueus noruecs.
Sí, té tota la raó.
Segurament tenen molts familiars a Suècia.
¿Sabia que molts dels jueus deportats
també eren suecs?
I quan els seus familiars comencin a preguntar-se on són,
començaran a fer preguntes.
Llavors la premsa no escriurà sobre Alemanya,
sinó sobre en Nils i el departament d'informació.
Es creuen que em mamo el dit?
Merda.
ENVIEN MIL JUEUS A POLÒNIA
Com collons han pogut publicar això?
Era lògic pensar que la notícia arribaria a la població abans o després.
Hauria sigut millor després.
No parem de rebre trucades dels ciutadans demanant-nos que actuem.
I a sobre Berlín em renya.
Càgon la puta.
Sí, sí.
Qui porta els casos dels jueus?
Söderström.
El primer ministre ha fet una pregunta.
Qui se n'encarrega?
Els jueus...?
Fantàstic, no sabem qui s'encarrega dels jueus.
Fins ara no havia sigut cap problema.
- Ara ja no és així. - No.
Llavors qui?
- Crec que és l'Engzell. - En Gösta Engzell, del legal.
I on és?
- Cridin-lo ara mateix. - Sí.
Que vingui ara mateix, hòstia!
És fantàstic, increïble.
- Què fa l'Engzell? - Parla amb Oslo.
Doncs ara ja no.
Engzell.
Què carai passa a Noruega?
Creu que els retornaran?
- Els jueus? - Sí.
És poc probable.
També envien escandinaus a camps d'extermini?
- Pel que diuen, sí. - Camps d'extermini?
Disculpin, això vol dir que considerem que els rumors són certs?
Hi ha cap suec al vaixell?
Un.
Però és un error.
Què vol dir?
Els alemanys han alliberat els jueus amb un vincle suec.
- Encara són aquí. - Però què dius?
- Sense cap mena de dubte. - Tots?
Abans que els alemanys s'emportessin els jueus noruecs,
vam enviar notes verbals sobre els jueus amb un vincle suec.
Aquí n'hi ha 25.
I els van alliberar.
Una llum a la foscor.
Vejam, ara què fem?
La premsa ens insta a actuar i en Hitler ens demana silenci.
Algun suggeriment?
Encara queden uns cent jueus a Noruega,
però segurament els deportaran aviat.
Tret que Suècia els aculli.
Ara Suècia acollirà jueus?
Jo no ho faria.
Si ho fem, tots els jueus d'Europa voldran venir a Suècia.
I diria que en són uns quants milions.
En Hitler ho considerarà un insult directe.
I si ens n'encarreguéssim de manera no-oficial?
No-oficial?
Parli, Engzell.
La premsa descobreix que hem enviat una petició no-oficial a Alemanya
per a acollir els jueus.
Com que no és oficial, la premsa no en pot parlar.
- Oi? - Déu meu.
Així, els alemanys no quedaran malament.
Actuem, però no actuem.
- Bona idea. - Disculpin...
- Li sembla bé que ho fem? - Això...
¿Deixarem entrar un grup de jueus a Suècia com si res
sense una decisió parlamentària?
- No els deixarem entrar com si res. - No.
Els alemanys no ens ho permetrien.
Però la premsa romandrà callada.
És perfecte.
Suspenem la reunió.
- Senyor ministre... - Suspenem la reunió!
Déu meu...
Engzell, pot quedar-se?
Per a acabar, els vull recordar que jo soc el seu superior immediat.
És a dir, responen davant meu.
Si algú decideix ignorar les nostres normes,
han de saber que el nostre company a Moscou, el senyor Assarsson,
estarà encantat de canviar posicions.
Ningú vol la feina de l'Assarsson a Moscou?
Ara mateix en tenim cinquanta mil d'Holanda.
Per aquí, els francesos n'envien tants com poden a París.
Ha sentit a parlar dels telegrames suecs no-oficials?
Els suecs intenten aprofitar la seva posició, no?
Només perquè en Göring té en alta estima aquell país de bufons,
vagi a saber per què.
Però vostè els té ben vigilats, oi?
És clar.
Els suecs no diran res més, saben què han de fer.
Bé.
Comptant els noruecs llurs vincles suecs han aprovat,
tinc 25 jueus més de Bèlgica i Holanda pels quals hauríem de preguntar.
Vint-i-cinc del senyor Engzell.
PROBABLES
- Hellstedt? - Jo, vint.
- Vint? - Sí.
- Hallonsten? - Sí, jo en tinc deu.
I jo, vint-i-cinc.
I Vogl?
Vuitanta-cinc.
No és suficient.
Amb les notes individuals no arribarem lluny.
Hem d'establir un precedent amb més abast.
Llavors què fem?
Els Bondy.
Però van rebutjar el cas.
No hi ha cap altre cas més fàcil d'aprovar que el dels nens Bondy?
Disculpi, Sr. Engzell, però és un gran cas.
És prou improbable.
Però haurà d'apuntar més alt.
Ensenyi'm l'arxiu.
Serà un gran truc burocràtic.
Von Otter!
Soc aquí.
Ah, gràcies.
L'Engzell va enviar els diplomats suecs al ministeri d'Afers Estrangers alemany.
El buròcrata que els va rebre era en Martin Luther.
No, no està emparentat amb l'altre, el més famós.
Era la mà dreta d'en Ribbentrop, ministre d'Afers Estrangers alemany.
Tinc una coseta de l'Eva Braun.
Mirin.
M'ho ha enviat ella.
Al paquet també hi havia això del Führer.
Aquesta closca de tortuga és del Führer.
Oi que és...?
Vol provar?
Els van arrestar durant una batuda a Praga.
Què em diu?
I els nens són ciutadans suecs?
En teoria sí, però, per desgràcia, en paper no.
Però el vincle és força evident.
El seu pare és ciutadà suec.
Però els nens són jueus?
L'opinió de Suècia vers Alemanya milloraria força
si se solucionés el problema.
¿El que m'estan dient és que hi ha uns bessons jueus a Praga
que podrien optar a rebre la ciutadania sueca?
Sí.
D'acord, endavant.
I on són ara?
Vejam... No ho sabem amb seguretat.
Potser a Theresienstadt.
Theresienstadt? Meravellós! Els demanaré l'autorització.
Què passa?
Els duran amb els seus pares.
- Visca! - Sí...
No ens atabalem.
Portaré cafè i pastís.
Demanin el que vulguin.
Klenät.
Jo vull unes lioneses.
- Jo també vull klenät. - Sí, senyor.
- Què tal una peça sencera? - Una coca.
No demanis les lioneses si agafem la coca.
Crec que agafaré un pastís ben gros.
Estem de celebració!
Sempre que el puguem justificar. Són molt garrepes.
Ja el pagaré jo.
El mes vinent em jubilo i no em podré permetre ni una torrada.
- Fem-ho. - Sí, som-hi!
Ara tothom informava Europa i la resta del món
que els jueus podien aconseguir protecció diplomàtica escrivint a Suècia.
Senyor Engzell.
Una carta d'una dona a Salt Lake City.
Vol treure el seu nebot d'Àustria.
Quin n'és el vincle?
Treballa a la Fàbrica Sueca de Coixinets de Boles a Viena.
Aprovi'l i continuï.
Aquest passava els estius a Suècia quan era petit.
Un hongarès va estudiar a la Universitat d'Uppsala.
Un home que va treballar de transportista a Göteborg.
El podem aprovar.
Una tia que viu sola a Göteborg.
VOLEN LA GUERRA TOTAL?
Reichsfürer.
Disculpi, però els suecs estan enviant moltes peticions sobre jueus suecs.
Quantes?
Cada territori amb un consolat suec ha enviat notes verbals
sobre jueus amb un suposat vincle suec, per tant...
En són unes quantes.
¿Ara els suecs intenten...
salvar els jueus de debò?
Sí, i això ens causa encara més problemes.
Increïble.
Com més temps passen els nostres agents ocupats amb la solució final,
més comencen...
Com ho diria?
Més comencen a pensar.
No tots són nacionalsocialistes devots.
Llavors canviï les normes.
"A dia 31 de març,
la ciutadania estrangera ja no serà motiu d'excepció."
Què? Deixi'm veure-ho.
Per què han canviat les normes?
Si volen una guerra burocràtica,
doncs bé que la tindran.
Ens agradaria saber si les noves normes que tindran efecte aviat
també s'apliquen als mig jueus.
Mig jueus?
Sí, és clar.
És important que ho interpretem correctament.
I als que són una quarta part jueus?
Segurament també hi entren.
Però ho puc revisar.
I als que són una vuitena part jueus?
Escriuré la seva pregunta i la hi respondré.
D'acord.
Perquè també n'hi ha que són una setzena i una trenta-dosena part jueus.
Quina norma se'ls aplica? Això ja ho hauríem de saber.
Sí, ho preguntaré.
Perfecte.
Llavors esperarem a complir la norma fins que ho haguem esclarit.
Al cap i a la fi, el seu Führer és una setzena part jueu
i seria una llàstima haver de deportar-lo també.
Budapest, vint.
Set vegades més que l'última vegada.
- Engzell. - L'Engzell és allà.
Viena, setanta-cinc.
- Què coi passa aquí? - Dispensi, què vol dir?
Berlín no em deixa en pau
perquè sembla que estem dient que un grup de jueus són suecs.
- Doncs... - Què són tots aquests casos?
No els heu portat a l'oficina d'Immigració?
Per què no els he vist?
No n'hi ha motiu, són ciutadans suecs.
Jo no ho veig així.
Pel que tinc entès, són jueus que mai han posat un peu a Suècia!
Paulson, tranquil·litzi's, per favor.
La nostra posició oficial és neutral.
Això és ser neutral?
El que no entenen, tots assegudets aquí,
és que estan jugant...
No tenen ni idea...
Què coi és això?
Són les canonades.
Sí, ens cau tota la merda des del segon pis.
Les canonades?
Vam demanar una oficina més gran, però no ens van fer cas.
Tinc aquí les mesures.
Compte, Engzell.
Compte.
Vagin tots amb compte.
Per on anàvem?
Com es pot ser tan innocent?
No ho és. Hem de donar una lliçó a l'Engzell.
I ens costa diners. Acollir jueus no és gratuït.
Ens costa diners.
Exacte!
Ens costa diners.
Ja sé com podem educar l'Engzell.
Truquin a l'Ehrenpreis!
Hola, senyors.
EHRENPREIS CONGREGACIÓ JUEVA
Senyor Engzell.
Ningú podria estar més agraït per tota la seva feina que nosaltres.
És la nostra obligació.
De tota la gent que ve,
no tothom és banquer, per dir-ho d'alguna manera.
No tenen propietats, els ho han confiscat tot.
Són indigents, podríem dir.
Per tant, d'on traurem els diners?
Disculpi, però quan diu "vostè" i quan diu "ajuda",
vol dir que vostè és responsable de tothom que ve aquí?
Vejam, és una mica paradoxal.
Com més gent ajuden vostès, menys gent podem ajudar nosaltres.
De debò era així?
Sí, segons una llei sueca de feia cinquanta anys,
les comunitats religioses eren responsables econòmicament dels membres.
I ara a la congregació judeosueca gairebé no li quedaven diners.
Llavors, com a congregació, es veuen obligats a retornar-los?
No, no tornarem ningú. Mai ho faríem.
Però...
De nou, d'on traurem els diners?
Això és vertaderament...
un nus gordià.
Senyors...
Què és un nus gordià?
Un problema difícil amb una solució senzilla.
Una carta dels pares Bondy.
- I? - No tenen els nens.
Però...
Parli amb l'alemany que ho va aprovar.
- Ens ho ha d'explicar. - Impossible.
L'han acomiadat i enviat a un camp de concentració.
Va intentar destituir el seu ministre d'Afers Estrangers.
Sabem on són els bessons?
Potser a un camp a Theresienstadt.
Potser?
Ho podem confirmar?
Bé, sempre podem anar-hi i buscar-los.
No és una mala idea, Hallonsten.
M'alegra que contribueixi.
AFORES DE THERESIENSTADT
Sí, sembla que anem bé.
Perfecte.
Tinc ganes de caça.
Potser un paté d'aviram.
Creu que n'hi haurà per aquí?
No ho crec.
Papers.
Suecs?
Què volen?
Treballem a l'ambaixada sueca
i volíem preguntar per dos nens.
Són ciutadans suecs i se suposa que es troben aquí.
Tenen permís?
Sí, vam parlar amb Berlín.
Però no els ha donat temps i és molt urgent, per tant...
- S'ha endut els nostres passaports. - Sí, ho ha fet.
Tranquil·litzi's.
No poden passar.
Tornem, llavors.
No podem entrar ni tan sols un moment?
Només tenim un parell de preguntes.
Enrere!
D'acord, sí.
- Què és aquest lloc? - No està tan malament.
No és paté d'aviram.
Gràcies.
El mateix, gràcies.
Dispensi, puc fer-li una pregunta?
Busquem uns bessons que en principi haurien de ser aquí.
Sap on ens en podrien donar més informació?
Què fa?
Potser coneix algú que treballa al camp?
Un guarda, per exemple?
Li podem pagar.
Els nens són vius.
Gràcies a Déu!
Com sospitàvem, són a un camp a Theresienstadt.
Però hi ha un però.
El camp és el que en diuen un camp de trànsit.
- I significa que... - Se'ls enduran.
Ho sabrà tothom al ministeri d'Afers Estrangers alemany.
Parlaré amb el nostre ministre.
En Söderström mai li ho permetrà només per uns nens.
Qui ha dit que passaré per en Söderström?
- Srta. Vogl, vol acompanyar-me? - És clar.
No hi vull tenir res a veure.
Entenc.
És que...
tenim l'oportunitat d'establir un precedent.
Si portem els nens a casa,
llavors podrem acollir encara més jueus.
Tots sabem què passa.
Si res va malament, serà responsabilitat seva.
M'ha entès?
Molt abans del dia D
i que els exèrcits soviètics destrossessin Berlín,
tres diplomàtics suecs enviats per l'Engzell
van atacar el ministeri d'Afers Estrangers alemany.
Vinc a veure el senyor Grundherr.
- Endavant. - Gràcies.
Vinc a veure el senyor Grobgeld.
Gràcies.
Vinc a veure el Sr. Götz.
Potser l'atac més difícil per part del tigre suec des de...
Bé, mai.
Van acceptar una nota verbal
quant a uns bessons d'11 anys
i també van prometre...
Agrairíem molt una resposta immediata i positiva
a la nostra petició.
- Això no és bo, gens ni mica, no. - Söderström.
Tranquil·litzi's.
Hem de reunir uns nens amb els seus pares a Suècia.
On són els nens?
Per què no em va dir res?
Si els alemanys s'enfaden, podem castigar el departament legal.
Un càstig, sí, perfecte.
Veuran que no ens quedem de braços creuats.
Molt bé, senyor ministre.
Senyor ministre, vam acordar que li trucaria després de dinar.
Té notícies de Berlín?
Els nens poden anar a casa, però ha provocat un gran embolic.
Vagi a l'oficina d'en Söderström d'aquí a una hora.
- Res més. - D'acord, gràcies.
El nostre company a Moscou...
canvia de posició.
Caram.
Vol que li recomani algú que...?
No, el substituirà vostè.
Vostè i el seu departament.
Desplaçar tot el nostre departament a Moscou ara mateix sembla...
Està fet.
MOSCOU
Ostres, avui hi ha una festa?
Una representació.
Ostres, molt bé.
Ben fet, senyor Engzell.
Gràcies.
Per cert, què volia en Söderström?
Volia donar-nos l'enhorabona per la nostra tasca amb els nens Bondy.
Caram.
Hi haurà un augment de salari?
No, m'agradaria més la pau mundial.
Això vindrà demà.
- Bona nit. - Adeu.
- Bona nit. - Bona nit.
Senyor Engzell.
Els bessons es reuniran amb els seus pares a Copenhaguen d'aquí a una setmana.
Recorda les reaccions quan la premsa va escriure sobre Noruega?
Potser podrien escriure sobre els bessons.
Hi hauria d'anar en persona.
Porti algú que faci fotografies.
Algú?
Coneixent-la, segurament es refereix a vostè mateixa.
No.
No, jo no. Algú altre.
Tot és gràcies a vostè.
Si algú hi ha d'anar, és vostè.
Per cert, parlant de Suïssa...
Què et semblaria que em transferissin?
- A Suïssa? - No, a Suïssa no.
El món està en guerra.
Però la diplomàcia mai descansa.
O als Estats Units? Als nens els encantaria.
Sí, pot ser.
Senyora Engzell, quant de temps.
Espero que tingui un abric de pell, o n'haurà de comprar un.
Un abric de pell?
Per a passar l'hivern.
A Moscou.
- Moscou? - Sí.
Les instal·lacions són magnífiques.
Podem parlar un moment, senyor ministre?
No entenc per què em transfereixen.
L'operació Bondy ha sigut un èxit.
Precisament.
Necessitem un home bo com vostè a Moscou.
És important.
És important per a Suècia i tothom hi ha de contribuir.
Però ho ha de parlar amb la seva esposa.
- M'encanten aquestes sales. - Sí...
Ingrid?
Ets la persona més meticulosa al ministeri d'Afers Estrangers.
Què ha passat?
Ho sento,
però... sembla que...
Si hi vas, hi aniràs tu solet.
No diguis això.
Moscou, Gösta.
Moscou.
Ja ho sé.
COPENHAGUEN
- No n'estic segura. - Per què?
- El meu passaport és alemany. - Ara mateix això és bo, no?
I tenim el meu passaport de diplomàtic.
- Ella ve amb mi. - Sí.
Saps per què hi ha soldats per tot arreu?
Potser pels jueus.
Els estan reunint.
COPENHAGUEN
- Crec que són... - Sí.
Dispensin, són el senyor i la senyora Bondy?
- Gösta Engzell? - Sí, el mateix.
Senyor Engzell...
"Li volia donar les gràcies de tot cor.
És un bon mensch.
Moltes gràcies."
- Posin-se junts. - Sí.
Farem una foto abans que...
Preparats?
Un, dos, tres.
On són els meus nens? Per què no són aquí?
Lucas!
Mateo!
Mateo, Lucas!
On són els meus nens?
Lucas!
On són els meus nens?
- Trucaré... - On són? On són els meus nens?
Trucaré a Berlín.
On són els meus nens?
Ho sento.
No és culpa seva.
Ni ho pensi.
On d'Alemanya viu la seva família?
Lübeck.
Fa cinc anys que no hi vaig.
Senyor Engzell.
S'adona de què passa a Dinamarca?
Ha de abolir l'obligació del visat.
Creu que no ho sé?
CONTROL DE PASSAPORT
Parlaré amb els altres al departament per a reunir-nos a Estocolm.
Sr. Engzell.
- Senyor Engzell! - Què?
A on creus que vas? No pots entrar.
- Vaig amb ell. - Què passa?
La seva amiga no pot entrar.
- És la meva ajudant. - Això no soluciona res.
Què és aquest disbarat? Té tot el dret a entrar a Suècia.
El meu passaport és de diplomàtic. El seu, alemany.
Vol dir aquest?
És vàlid, però la seva espècie no pot passar sense un visat especial.
Li ho havia d'haver dit.
Soc el cap del departament que dona els visats als quals es refereix.
Jo li dono permís per entrar a Suècia.
No sé com fan les coses a Estocolm,
però aquí obeïm les lleis.
I la gent com ella...
torna a Alemanya.
No ens atabalem, carai.
Ja ho arreglaran.
- Marxi d'aquí. - No tenen cap motiu per a...
- En faré un informe. - Calli.
Pagaran per això. Jo me n'ocuparé.
Senyoreta Vogl, he parlat amb l'ambaixada sueca a Copenhaguen.
Ha de tornar a Dinamarca.
Un company es reunirà amb vostè a les duanes.
I vostè s'hi quedarà.
A l'ambaixada.
D'acord?
Com es troba?
Estic bé.
La seva última vegada a Lübeck...
Què hi feia?
Buscava la seva família, oi?
- La va trobar? - No.
No... I li van marcar el passaport amb una j.
Com va tornar a Suècia?
Vaig tenir sort.
Sort?
No hauria de ser qüestió de sort.
Càgon la puta.
Merda de tren.
Ja ve.
ESTOCOLM
- Senyor Engzell. - Sí.
Sí, hem de... Se'ns acaba el temps.
Hem d'actuar ràpidament i eficient.
He de parlar amb el ministeri.
Això no era necessari.
- Ràpid. - Sí, de seguida.
- Està bé? - Sí.
Ràpid, Hellstedt.
- Hem de... - És urgent!
Tenim un problema.
El motor s'ha d'escalfar.
- Podem marxar? - Ràpid!
Provi a copejar-lo.
Així? El copejo així?
- Arrenqui! - Tranquil!
Ara!
Vingui. Tanquem les portes.
Gràcies.
Ho sento, senyors, però el ministre està ocupat.
No, disculpi, senyor Söderström.
És molt probable
que estiguin reunint els jueus a Dinamarca per a deportar-los.
Com a Noruega.
Som conscients d'aquest rumor i hem pres mesures.
Poden estar-ne segurs. Apa.
Puc preguntar quina mena de mesures?
Hem demanat a l'ambaixada a Berlín que preguntin sobre l'assumpte.
Que preguntin què? És cert, ho he vist amb els meus ulls.
Què vol, senyor Engzell?
Vol abolir l'obligació del visat?
Som una nació neutral.
- És un estira-i-amolla. - Nosaltres amollem més.
Voldria arriscar-se a tenir una ocupació alemanya?
I bé que volguéssim abolir l'obligació del visat, no ho podríem fer.
Les nostres lleis d'immigració
responsabilitzen econòmicament els jueus suecs.
O pretenia canviar una llei de fa cinquanta anys aquest matí?
Potser hauríem d'esperar.
Esperar? Que ha patit un cop de calor?
Els alemanys li ho van dir a l'Engzell? No.
És la llei marcial, és clar que hi ha alemanys als carrers.
No té res a veure amb els jueus.
Has perdut el cap del tot?
De debò no creus que estan reunint els jueus?
Sí que ho estan fent.
Els estan reunint.
Fem marxa enrere.
Com pot saber-ho en Censor-Nils?
Resulta que abans de ser censor treballava a Copenhaguen.
Allà va conèixer l'enviat d'Alemanya.
I quan els alemanys van decidir reunir els jueus a Dinamarca,
en Nils va ser el primer a saber-ho.
En Nils va demanar al seu amic que vingués a Estocolm
i que n'informés al govern suec.
La decisió ve de Berlín?
De quants jueus parlem?
Si és cert, és un assumpte molt greu.
- Llavors el primer ministre ho sap? - Sí.
Volen que Berlín els confirmi si realment és cert.
"Realment cert"? Creuen que els alemanys ens ho diran si els ho preguntem?
Han parlat dels visats amb en Söderström?
Ha dit que és una qüestió de diners.
Exacte.
Sempre són els diners.
- Senyora Johansson. - Sí?
- Hi és en Hammarskjöld? - Sempre hi és.
Hellstedt, Hallonsten, acompanyin-me.
Resoldrem el nus gordià.
- A on anem? - Jo, a veure en Hammarskjöld.
Vostè, Hallonsten...
Hi ha un ministre danès exiliat a la ciutat.
Porti'l a l'oficina d'en Hammarskjöld.
- L'esperaré allà. - No sé per què, però d'acord.
I vostè, Hellstedt, ha d'organitzar
una reunió a l'oficina del ministre amb el ministre i l'Ehrenpreis.
Cap problema, jo me n'ocupo.
Però en Söderström no ho pot saber.
- Llavors com ho faig? - Pensi-ho vostè.
- Puc parlar amb en Censor-Nils? - Parli amb qui vulgui.
D'acord.
Sento irrompre d'aquesta manera tan incivilitzada.
HAMMARSKJÖLD ABANS QUE ES FES FAMÓS
Però crec que em pot ajudar a resoldre un nus gordià.
Segur que aquí era on volia reunir-se Zu Wied?
Sí.
Almenys és el que ha dit.
En Söderström no hauria de ser a la reunió?
Ara mateix va en cotxe, però podríem començar sense ell.
Si li sembla bé.
- Senyor Ehrenpreis. - Sí?
Crec que he trobat una espasa per al nostre nus gordià.
Què?
Exacte. Què vol dir?
Una volta a la llei
que obliga la congregació jueva a ser econòmicament responsable dels refugiats.
El senyor Hammarskjöld no sols és el secretari del ministeri de Finances.
També forma part del consell general del Banc Central.
Vol explicar-ho?
Per a poder evitar la responsabilitat econòmica,
hem cridat un ministre danès exiliat, en Johan Kruse.
El govern suec està disposat a deixar-li vint milions de corones
que serviran com a ajuda financera per als refugiats danesos que vinguin.
Recorden que estic exiliat?
No deixem els diners a l'estat danès.
Suècia li deixarà els diners a vostè personalment.
Perquè vostè pot salvar els jueus danesos.
Nosaltres no.
Vint milions?
El futur estat de Dinamarca en serà la garantia.
Tot el que han dit des que he creuat aquesta porta
és la cosa més absurda i més esbojarrada que he sentit mai.
Aquesta és la lògica sueca?
Com collons se'ls ha ocorregut aquest pla?
On he de firmar?
Donat que ara té els diners un ministre danès exiliat,
ja no cal que el senyor Ehrenpreis sigui el responsable econòmic.
Això vol dir que no hi ha més obstacles
que ens prohibeixin acollir els jueus danesos.
Fantàstic.
I tot això ho han fet aquest matí?
Això és un vertader miracle.
No, és burocràcia.
Un moment. Què és aquesta reunió a la qual no m'han convidat?
Acabem de resoldre el problema
de com permetre que els jueus entrin a Suècia.
Per què?
Pel que passa a Dinamarca.
Ja veig.
Senyor, és que...?
És que hem rebut la confirmació de Berlín?
Sabem si els rumors són certs?
No, no ho sabem.
Senyors, els aconsello que s'ho pensin una mica més.
Söderström.
Un informant alemany ens ha visitat. L'Engzell ha anat a Copenhaguen.
De nou, senyor ministre,
el govern suec no ha d'actuar basant-se en els rumors.
Volem arriscar-nos a un atac alemany perquè ens creiem uns rumors?
- No. - No.
Jo esperaria fins que Berlín ens confirmi
si els rumors són certs o no.
- Podríem trucar-los ara? - Bona idea, senyor ministre.
- Sr. Ehrenpreis. - Sí?
Moltes gràcies pel seu temps.
Senyor Hammarskjöld, moltes gràcies a vostè també.
Moltes gràcies per venir.
Senyor Engzell, podria continuar amb els seus deures?
Però no...
Ara, per favor.
- Però hem de... - Gràcies, senyors.
- Ho hem resolt. - Engzell.
- No hi ha cap motiu... - Continuï amb els seus deures, Engzell.
Gràcies, adeu.
Són aquí, perfecte.
El ministre els ha donat el seu vistiplau?
No.
No hi ha res clar.
No li ha dit en Söderström que continuï amb els seus deures?
Doncs sí.
Sí que ho ha dit.
Senyora Johansson, té experiència organitzant rodes de premsa?
No.
Disculpin, s'està duent a terme una roda de premsa a l'edifici.
Ha convidat la meitat de Suècia?
- Miri que bé. - Sí.
Bon dia i benvinguts.
Ara els llegiré un comunicat
de part del govern suec.
"La llei que obligava els jueus a tenir un visat per a entrar al país
queda abolida a partir d'avui."
Què coi...? Què està dient?
"Per tant, qualsevol persona jueva és benvinguda a Suècia."
Parla dels jueus danesos que volen marxar de Dinamarca?
Parlo de tots els jueus.
"I si qualsevol país s'hi oposa,
hi haurà conseqüències greus."
Què vol dir amb "conseqüències greus"?
Encara no estem preparats per a especificar-les.
Engzell!
Són les 18:30, comença l'informatiu.
Avui, 2 d'octubre, el govern suec ha eliminat l'obligació del visat
que requeia sobre tots els jueus.
És a dir, s'ha abolit l'obligació que fins ara s'aplicava
a tots els jueus que volien entrar a Suècia.
El comunicat també informava
que si qualsevol país s'oposava a la nova decisió,
implicaria unes greus conseqüències.
Per tant, qualsevol persona jueva ara és benvinguda a Suècia.
Sven.
Què passa?
- Miri. - Què?
Miri.
Què passa ara?
Cent vint?
N'hi hauria d'haver milers. On carai són?
A Suècia.
En Hitler el vol a la seva oficina.
Per què collons no hem ocupat encara aquell país?
Això va passar de veritat?
Sí.
En Dag Hammarskjöld va prestar fons governamentals a un individu danès.
Suècia va amenaçar amb "conseqüències greus"
a la roda de premsa.
I milers de refugiats van creuar l'estret.
El vent de la guerra havia canviat i els alemanys es retiraven.
Ja són aquí.
Söderström, Engzell.
No s'ho creuran.
The Washington Post ha escrit sobre nosaltres.
"Només una llum que brilla a l'eterna foscor."
Escoltin.
"Suècia ha emergit com a superpotència moral
en salvar la població jueva de Dinamarca."
Engzell, expliqui-m'ho.
Per què va decidir convocar una roda de premsa?
Vejam...
En Söderström em va ordenar
que continués amb els meus deures.
Söderström, carai...
Vostè val el seu pes en or.
Bé, no n'estic tan segur, no exagerem.
Ha salvat els jueus, i ara aquest article...
És una gran feta.
Vejam, tothom va col·laborar a la seva manera.
És clar.
Però necessitem la seva ment aguda
i la seva habilitat per a fer el correcte en el moment adient.
Moltes gràcies.
És un honor servir-lo, senyor ministre.
Estic al seu servei pel que sigui.
Sí.
Per això serà el nostre enviat.
A Moscou.
Jo?
Sí.
Llavors va ser quan vaig conèixer en Gösta i el seu departament.
Havien demostrat que una persona ordinària pot desafiar la història
i marcar la diferència.
Hola.
- Benvinguda. - Gràcies.
Benvinguda.
Hola.
Tinc una al·lèrgia horrible.
Ploro i moquejo tot el sant dia.
M'alegra que hagi tornat. Tenim molta feina.
I jo soc un desastre escrivint.
S'haurà d'encarregar d'aquestes peticions que han arribat.
Vostè treballa el doble de ràpid.
És clar, l'hem trobat a faltar.
Era hora de fer un pas més.
Era hora que conegués en Gösta.
El meu fill ha començat una banda de jazz i li he promès anar al seu concert.
- Magnífic. - Bé, això és subjectiu.
Crec que hi ha massa soroll.
- Disculpin, busco en Gösta Engzell. - Soc jo.
Raoul Wallenberg.
Vam parlar per telèfon i vam acordar que vindria a parlar de la seva feina.
Ho sento, jo he de marxar,
però la senyoreta Vogl, el senyor Hallonsten i el senyor Hellstedt
li diran el que vulgui.
És clar.
- Benvingut, Sr. Wallenberg. - Gràcies.
EN GÖSTA ENGZELL MAI VA PARLAR
DE LA SEVA APORTACIÓ A LA SEGONA GUERRA MUNDIAL
Au, pare! És swing.
Oi que és bona?
VA SER DIPLOMÀTIC FINS QUE VA MORIR EL 1997
ALS 100 ANYS COM A DESCONEGUT HEROI DE GUERRA SUEC
EN RAOUL WALLENBERG I EN PER ANGER VAN ACABAR DE DESENVOLUPAR A BUDAPEST
EL SISTEMA DE PASSAPORTS PROVISIONALS QUE VA INICIAR EL DEPARTAMENT LEGAL
SUÈCIA
GRÀCIES A LA FEINA DE L'ENGZELL ES VAN SALVAR MÉS DE 100.000 JUEUS
Subtítols: Júlia Fuentes Ripoll