sa engleskog preveo i obradio Gaca62
VERMILJO
Sedite.
Mi smo imenjaci, a on je jači čak i od Dina.
Nije tačno, Dino je jači.
Dino je najjači.
Znaš da je Pjetro dovde Atilija na leđima nosio čak iz Nemačke!
Anđeo božji.
Atilio, jel' istina da te Pjetro na krkače doneo iz Nemačke?
Nije čak iz Nemačke. Samo poslednji deo, nakon pada.
Dođi ovamo.
Odavde... dovde.
Sam bog ga je doveo na put mog sina.
Gospod je uslišio sve moje molitve.
Još ti nisam dao dozvolu.
A jel' može da prespava ovde sa nama?
Ne, mora ostati u štali.
Nikad se ne zna, ako Nemci dođu... -Nemci ovde više ne dolaze.
Atilio će mu nositi hranu u štalu.
Možemo ga pozvati na božićni ručak.
Jel' on stvarno Sicilijanac? -Jeste, pogledaj.
Ovo je Sicilija, on je odatle. -Koliko pomorandži!
Skloni ruku. -Koliko pomorandži!
Tamo ima i lavova! Na Siciliji ima lavova.
Ne, lavovi su u Africi. Dosta, uprljaćeš sve. Idemo na spavanje.
To je baš daleko.
To je Pipo! Pipo nadleće svojim avionom!
Dino! Podigni me da vidim! -Već je prošao.
Kad porastem hoću da letim sa Pipom.
Pa kad vidiš svetlo, a ti baciš bombu! -Na spavanje.
Dođi brzo, hladno mi je!
Hajde, dođi! -Čekaj me.
Mnogo ti hvala.
Štrikam ti pravi džemper, da ti ne bude hladno.
Stolar Elio će ti dati drva za ogrev i nešto za jelo.
Koze su mog brata, učitelja.
Kad si gladan, slobodno ih pomuzi.
Ovo su moje bratanice.
Lućija.
Pjetro.
Šta to radiš?
Molim se.
Šta ti je to u ruci?
Zašto me stalno imitiraš?
Obećavam da više neću ići iza ormana.
Pogledajte, vojnik!
Stani!
Pjetro! Zdravo!
Petrini!
Hajde, Petrini, idemo!
Petrini, vrati se!
Idemo! -Nosi me!
Idemo, Lućija, požuri!
Siđi.
Idemo!
Požurite!
Mi živimo tamo dole.
Nikom ne govori za tu bombonu.
Samo kukavice beže iz rata.
Pij to i ćuti! Stalno guraš nos u tuđe stvari.
Kamo sreće da su svi kukavice, onda ratova ne bi ni bilo.
Kukavičluk je relativan pojam.
Učitelju, ja nisam završio škole kao vi.
Neke reči uopšte ne razumem. -Onda dođi u školu, Rigo.
Opet držim časove za odrasle, subotom popodne.
Nisu pobegli od rata, svoj rat su završili. Pobegli su od Nemaca.
I ja bih bežao da me jure. Ne bih ostao i radio za njih.
Ovi sa juga su vezani za mamine suknje.
Nisu samo južnjaci. Pogledaj Atilija, Ćezirinog sina.
Od rata beže kukavice.
Lako je tebi da pričaš, izbegao si i prošli i ovaj.
Šta ti znaš o tome? -Ne želim da krijem dva dezertera.
Najradije bih vest odneo u dolinu. -Niko ništa da nije rekao, jasno?
To su naša deca. U rat nisu išli zato što su hteli.
Skloni se!
Dolazi Virđinija!
Voda je ledena, jel' da?
Jel' to tvoj bicikl? -Nije. Uzela sam ga.
Hoćeš da te provozam? Idem u mlin.
Neću.
Sigurno?
Za svetu Lućiju!
Kad muškaraca nema u kući, deca rade šta hoće.
Pogledaj Virđiniju...
Sa tom kosom i sama liči na muškarca.
Virđinija, ubiću te! -Šta je s ovom bebom?
Mnogo kašlje. -U pravu si.
Ne znam...
Moj Atilio ima toplu kuću, a stalno je u štali sa Pjetrom.
Kao da želi da bude u ratu.
Vino je naše. -Dino, šta to radiš?
Budalo... pokaži malo poštovanja prema vojnicima!
Baš je strog prema Dinu.
Želeo je sina kao što je on, a Dino je sasvim drugačiji.
Svejedno, dobar je momak.
Šta ti je donela Santa Lućija? -Dve mandarine.
Ja sam dobio avion sa propelerom.
Tišina!
Epistolarno.
Kakva teška reč!
To može biti pismo ili razglednica,
poruka koja nam govori činjenice...
ili osećanja.
Naši vojnici, na primer, pišu nam sa fronta.
Anita? -Stiglo nam je pismo od mog brata.
Dobili smo.
Dobili smo pismo od mog brata.
Kaže da ne brinemo.
Ali moja mama je plakala.
Plakala je od sreće.
Čovek može plakati i od sreće.
Rodolfo? -Moj tata je otišao u rat.
Mama kaže da piše, ali to epistolarno pismo nam ne stiže.
Sada, kada si porastao, moraš pomoći svojoj mami.
Ne može sve sama.
Nacrtao ti je srce.
Mogao je nešto i da napiše.
Nacrtao je, zato što je romantičan.
Nacrtao je zato što je nepismen.
Pismen je. -Nije, nepismen je.
Sutra ćemo pitati tatu.
Ako sam u pravu, daćeš mi tri.
Ko ti je rekao da ne ume da piše?
Ide kod tate na časove, videla sam ga.
Možda je ipak romantičan.
Ide u školu samo da utvrdi gradivo.
Žao mi je.
Znaš da ću za tvoju decu doći u bilo koje doba dana ili noću.
"Strangolin" je prava zver.
Ako Gospod hoće da uzme i ovo, mi tu ništa ne možemo.
Srećom, uskoro će dobiti još jedno.
Adeli ništa nisi rekao, zar ne? -Nisam.
Ostavimo joj malo nade.
Sad znamo šta mu je.
Tvoja sestra je prošle godine dvoje dece izlečila kupusom.
Tri ili četiri lista čvrsto vezana lanenom krpom i to je to.
Dino, jel' on sad stvarno anđelčić i leti na nebo?
Kako može da leti? Odakle mu krila?
Duša leti. -Šta je to?
Ne znam.
Gospode bože, od majke Marije, danas slavimo tvoje rođenje.
Nahrani našu porodicu i našu braću na frontu.
Pomozi najslabijima, a nama pomozi da s njima podelimo ono što imamo.
Čuvaj... i one u raju,
naše male, Flavija i Đovanija.
Blagoslovi bratstvo okupljeno oko ovog stola.
Amin.
Pij, pij, zagrejaće te.
Mogu li Pjetru da pokažem jaslice?
Samo na minut, a onda se vrati za sto.
Dođi da ti pokažem!
Pogledaj štalu.
Prelepa je. Dino je napravio novu od svojih dasaka.
Ovo je sveti Josif, a ovo Marija.
Ovo je magarac, a ovo krava. Ovo je šišarka.
Ovca...
Baš ume sa decom. -Sveća...
Kao tata. -Bobice... trava...
Uvek na slamu stavljamo našeg malog brata, kao bebu Isusa.
Najmlađeg brata.
Ali ove godine je umro.
Znam.
Žao mi je. -I meni.
Odličan
Flavija
Epistolarni žanr
Za mene epistolarni žanr može biti i pisanje ceduljica.
Na primer, vojnik je mojoj sestri dao ceduljicu.
Još ne ume da piše, ali je uspeo da izrazi svoja osećanja.
Bili su mladi i jaki
ali su ubijeni.
Došli su sa svojim oružjem... -Ovde ćemo stati.
Pjetro... hoćeš li ti prvi da analiziraš pesmu?
Mene pesma podseća na...
mog prijatelja Ćira.
Jer i on je bio mlad, bio je jak,
ali... je poginuo.
Tog dana smo desetkovani, pa je i on došao na red.
Pao je tik pored mene.
Oči su mi bile zatvorene, ali sam znao da je to on,
jer sam osetio njegovu ruku kad je pala na moju cipelu.
I...
kako bi ti opisao
mentalno stanje jednog vojnika?
To je kao... Živi ste, ali...
ne baš.
Ćiro je bio odmah pored mene.
Dakle, to sam mogao biti ja, a ne on.
Kao da si to ti, a zapravo više nisi.
Od ovoga pravimo vence za našu mrtvu braću.
Deca vole zovu.
Zato je stavljamo na dečije grobove.
Ko zna da li nas čuju?
Đovani Gracijadei, Flavio Gracijadei
Siguran si? -Tako dobije krila da odleti u nebo.
Dino, kad će opet biti Santa Lućija?
Za godinu dana. -Jel' to mnogo? -Onako.
Nosi me.
Opet ću joj tražiti isti avion.
Moji zaveti Isusu Hristu.
Legla sam u kokošiji izmet s glavom na stranu.
Ako opet odem iza ormara, leći ću licem nadole.
Golicaj me perom.
Znam gde tata krije svoje tajne.
Kakve tajne? -Cigarete.
To nije nikakva tajna, puši po ceo dan.
Za njega jeste, jer ih zaključava u fioku
a ključ drži ispod tepiha.
Lućija, zatvori prozor, hladno mi je.
Još jedna ljubavna poruka!
Da vidim!
Pjetro i Lućija
Uči da piše.
O čemu pričate?
Ne voli puno da priča.
Zato što priča na sicilijanskom, pa ga niko ne razume.
Ja ga razumem, ali ne priča mnogo.
Kao Atilio.
Muškarci koji se vrate iz rata imaju tajne.
Kao da im je neko odsekao jezik.
A šta vas dvoje radite?
Držimo se za ruke.
Čvrsto.
Virđinija ume da vozi bez ruku.
Gledaj!
Da li znaš kako se prave dece?
Moramo da se venčamo.
U redu.
Osetljiva je.
Sveska joj je neuredna,
ali ima bistar um.
Ista je kao ja.
Nju treba poslati u škole.
I Ada bi to volela.
I zbog Lućije mi je bilo mnogo žao.
Ne možemo poslati obe.
Lućija nije imala sreće...
a za rat niko nije kriv.
Udaće se dobro.
Uz to, nije ona za grad.
Potrebno joj je plavo nebo.
Ona je divokoza,
kao ja,
dok su me noge služile.
Ada je vredna, ali nije to za nju.
I tebi je ovde neophodna.
Daj mi da vidim! Pokaži mi.
Ti meni pokaži pokore, a ja ću tebi šta me je tata naučio.
Učili smo o kompozitoru čije se ime piše "Chopin",
a izgovara se "Šopen". Nesrećnik. Bio je bolestan, a zaljubio se u
neku spisateljicu koja ga je izluđivala. Jadničak.
Zato je njegova muzika tako romantična.
Sad si ti na redu. Pričaj mi o svojim pokorama.
Više ne smem grešiti, jer bi mi pokora bila ogromna.
Kakva?
Sledeća bi bila
da pojedem kokošiju kaku.
Stvarno?
Zar ne možeš samo da izmoliš deset "Zdravo Marija"? Grozno!
Onda nemoj više grešiti. -Golicaj mi noge perom.
Umorna sam. I pod jorganom ne mogu da dišem -Daću ti dve.
Tri! Don Đulio ti uvek da gomilu! -Daje mi samo one s krivim krstom.
Dobro, zavuci se dole.
Završila sam obe noge.
Imaš li hostiju?
Ne.
Danas nije dolazio.
Moja najveća želja...
Elio... jesi li završio? -Jesam.
Želim da se ovaj rat završi
i da moje krave opet daju
predivno mleko kao ikad.
Kao nekad.
Mario? -Ja želim da se moj sestrić Sandro
vrati iz rata, ali ne slep kao ja.
Na italijanskom, Mario. Pjetro?
Ja želim...
da se oženim vašom ćerkom.
Stavi joj ovaj, lepši je. -Nije, ovaj je lepši!
Ovaj je beo. -Stavi ovaj. -Ne, ovaj sa velom!
Stavićemo joj i venčić. -Tamno je.
Moram malo da zategnem. Ja sam bila oblija.
Sicilijanske neveste sigurno su prelepe. Mislim da nose belo.
Gluposti! Belo je za bogate.
A za koga se ja udajem? -Za mene!
Premali si. -Udaj se za nas!
Ne može, ne može se udati za dvojicu.
Staćemo jedan pored drugog. -Ada kaže da ne mogu!
Lućija se udaje.
Jesi li srećna?
Ne znam.
Da li bi volela da se udaš?
Ne. Ako budem imala decu 40 dana neću moći da idem u crkvu.
Toliko je telu potrebno da se nakon porođaja pročisti.
Možeš se moliti i kod kuće.
Ja bih želela da učim,
ali tata stalno govori da moraš biti najbolji.
Ne znam da li će me pustiti.
Znaš li šta te sutra uveče čeka u krevetu?
Zašto ne pitaš mamu?
Zar se ne bojiš?
Ne, saznaću.
To je dužnost neveste.
Ja, Lućija, uzimam tebe, Pjetro, za svog muža
i obećavam da ću ti biti verna
i da ću te poštovati do kraja života.
U ime Oca, Sina i Svetoga Duha. Amin.
Neke je nešto pripremio za vas.
Od svih darova koje nam Gospod može dati,
najlepši je nevesta pred oltarom.
Sto... -Vrata! -Otvorena vrata, kada se on vrati s posla
i sto postavljen sa milošću i pokorno,
a ako sve bude u redu i sve bude išlo kako treba...
I Gospod im novi život podari, onda sve mladoženje
složno mogu bogu zahvaliti na blagoslovu tom.
Hvala!
Živeli mladenci!
Ljudi, hajde da odmah napravimo lepu sliku, pa možemo na ručak.
Idemo, brzo! Tako je, malo bliže...
Atilio, stani do tetka Ćezire. Bravo!
Pogled u kameru i osmeh!
I vi, učitelju. Ne udajete ćerku svaki dan!
Jedan, dva, tri!
Muzika!
Živeli mladenci!
Virđinija... -Hajde da plešemo!
Virđinija, pusti ljude na miru!
Živeli!
Virđinija, prebiću te!
Jesi li srećna što si nazdravila sa tatom?
Virđinija!
Prehladićeš se.
Mama će me ubiti ako oseti da mi odeća smrdi dna duvan.
Nemoj.
Zašto se smeješ?
Sviđa mi se kako me gledaš.
Našla sam svoju bundu.
Jel' to dobro? -Najbolje na svetu.
Ne smemo. -Naravno da smemo. Gledaj.
Njoj se ne sviđa zato što je koza, ali nama, ženama se sviđa.
Moj tata mnogo puši.
Onda možeš da mu ukradeš neku, pa da pušimo zajedno.
Ne mogu.
Čitaj sporije. Stranica dvadeset pet.
Čitaj polako i prati stihove. Još jednom.
U redu.
Na trenutak sam bio u svom selu.
U svojoj kući. Ništa se nije promenilo.
Umoran,
vraćao sam se, kao s puta. Umoran...
Prijatelj don Đuliovog ujaka ide u Milan i to je sjajno.
Zar ti nije bilo dosta?
Po ceo dan stežem kaiš i brojim deci krompire.
Ovo je hrana za dušu.
Hrana za dušu?
Imamo decu koju moramo hraniti.
Ovu koja su tu, i onu koja će tek doći.
Ne dozvoli da umiru kao muve.
Ne ljuti se...
uznemirićeš bebu.
Pod vrelim letnjim suncem,
čovek malaksava, stado malaksava,
a bor gori.
Koje je to godišnje doba, ako pastire drema pod drvetom?
Proleće! -Leto! -Tako je.
Pastiru je vruće.
A sad, obratite pažnju.
Dolazi grlica.
Jeste li čuli kukavicu?
Pevaju grlica i češljugar.
Da li shvatate...
ovu genijalnost?
Svaka violina...
predstavlja osećanje.
Vetar.
Životinju.
Četiri godišnja doba.
Četiri soneta.
Četiri koncerta.
Jedan za svako godišnje doba.
U trenutku ovog, ponovo pronađenog mira,
zahvaljujemo se Gospi od Snegova, koja je uvek čuvala naše selo.
Njoj pevamo radosni zbog završetka ovog groznog rata.
Pij, Mariote, pij! Pij, Sicilijanče!
Rat je gotov za sve! -Dobrodošao nazad. -Hvala.
Sicilijanče, vidiš li da se moj Sandro vratio?
A ti? Kad ti ideš na Siciliju?
Sicilija je daleko... -Sad može da ode, pa da se brzo vrati.
Idi odmah, čekaju te. Čekanje je teško.
Jako teško!
Dok ga nema, možda možemo da se vratimo u naš krevet.
Ne, to je sad njihov bračni krevet.
I on će se brzo vratiti.
Plaši se da će zakasniti na rođenje deteta.
Tata mu je rekao da treba odmah da krene,
dok još idu kamioni Crvenog krsta.
Šta ako zakasni na krštenje?
Krštenje se može odložiti. Novorođenčad ne greši.
I tetka Ćezira je stavila ruku i oslušnula Lućijin stomak
i rekla da beba neće skoro.
Rekla mu je da ide kod majke, inače će misliti da je mrtav.
Kao što je ona mislila da je njen Atilio mrtav.
Zamisli koliko će mu se mama obradovati kad ga opet vidi.
Iako nije mrtav, Atilio meni izgleda kao da jeste.
I Pjetro je izgledao mrtvo kad je došao, sećaš se?
Tek sa Lućijom je ponovo postao srećan.
Ide na Siciliju da vidi i oca?
Slušaš li ti? -Kad porastem i odem u rat,
ja ću se vratiti da vidim tatu.
Rat je gotov. Spavaj!
Ne brini, čim stignem napisaću ti pismo.
Napisaću ti dugo pismo.
Ne budi tužna, izgubićeš sjaj u očima.
Hajde, Dino, moramo krenuti!
Ćao, Pjetro!
Idi na Siciliju, lovi lavove!
Donesi nam pomorandže! -Donesi mandarine!
Rekao je da će pisati čim stigne. -Za to treba vremena, strpi se.
Čim pismo stigne, lično ću ga odneti tvom ocu. Časna reč!
Dete moje, sećam se kad si ovolika bila.
Gledao sam te kako rasteš. A vidi sad, zaljubljena do ušiju!
Budi strpljiva!
Bartolini Marija.
Bravo!
Daldos Rodolfo.
Položio si.
Gracijadei Flavija.
Najbolje u razredu.
Sledeće godine ideš u internat u Trentu.
Ali moraš biti urednija!
Ili ćeš videti kako časne sestre umeju da biju!
Gracijadei Ada.
Bila si veoma vredna, a ja cenim tvoj trud.
Rezultati su više nego dobri iz svih predmeta,
a posebno iz domaćinstva.
Nadam se da znaš da od sad moraš biti izuzetna,
da je dalje školovanje zahtevnije i da može doneti razočaranja.
Škola je veoma važna, jer nas uči našim granicama.
Tvoje školovanje ovde se završava sa izuzetnim rezultatima.
Gracijadei Dino.
Odrasti ne znači samo piti vino, već i preuzeti odgovornost,
a to se odnosi i na tvoje učenje.
Mislila sam da je mrzim, da mi se gadi...
ali sad se molim s kajanjem.
Odluka je ispravna.
Veoma je pametna.
A ja...
a ja sam tako-tako.
Ništa posebno.
Zar si baš morao opet to da mu uradiš?
Moj sin je đak kao i svaki drugi,
ali mora još više da se dokazuje jer je učiteljev sin.
Da li je on kriv što je učiteljev sin?
Da si mu dao diplomu, radio bi zadovoljniji.
Za rad u polju nije ti neophodno to parče papira.
Diploma ti je itekako potrebna da se pred drugima ne bi sramotio.
Možda mu se nešto desilo. Predugo ga nema.
Da li znaš koliko se pisama zagubi?
Sećaš se Atiliovog?
Napisao je pismo koje nikad nije stiglo do nas.
Daj ovom detetu ječmenu kafu i parče hleba.
Sedi.
Možda su ga uhvatili?
Sve je gotovo, zar ne?
Kunem ti se, ovo je poslednji put.
Ovo se ne važi. Ovu sam već videla.
Pomozi mi.
Lepo?
Sledeći put mi donesi dve.
Dobro je.
Idite, poljubite mamu.
Pravi momak, ima sve prstiće, ruke, noge, sve je na svom mestu.
Uvek ima teške porođaje, jadna žena.
Daj joj cveće, Dino. -Ovo je za tebe.
Doviđenja, Aldo, hvala. -Mislim da je ovo jako na tebe.
Pustite me da prođem. -Biće jak. -Nadamo se, Aldo!
Liči na Đovanija. -Miran je. -Baš je bucmast.
Gledaj kako je lepo. Moj Dino mi je doneo na poklon.
Nije lepo, ukradeno je. -Kako to misliš?
Imao je dobru nameru. -Cveće je iz Markijeve bašte.
Tvoj sin krade od komšije, a tebi je to lep gest?
Nisam ukrao. Odsekao sam one što su prešli na našu stranu.
Ako sam ičemu naučio svoju decu, to je poštenje,
a ti opravdavaš lopova!
Mog Dina nećeš zvati lopovom, jasno?
Znam zašto si ljut.
Zato što mi za svih ovih deset porođaja nikad nisi doneo cvet.
Još si van sebe zbog porođaja,
čim pokazuješ nepoštovanje pred našom decom.
Jesi li ikad video medveda?
Rekao sam ti hiljadu puta.
Spavaj, vratiće se, videćeš.
Kad ode na krov, satima sedi tamo.
Na krov je otišao zato što je ljut na tatu.
Jesi li čuo šta mu je sve rekao?
Ja mislim da je na krov otišao jer je zaljubljen u Virđiniju.
Kažu da Virđinija i njena mama idu u Čile,
jer ovde nemaju šta da jedu.
A gde je taj Čile? -Daleko.
Dino!
-Šta hoćeš?
Ispričaj mi priču o medvedu. -Ispričao sam ti hiljadu puta.
Molim te!
Išao sam ka Kadel Mozi.
Čuo sam neki zvuk.
Pomislio sam da je jelen, okrenuo sam se i video medveda.
Počeo sam da bežim, ali sam se u tom trku, sapleo i pao.
Okrenuo sam se, ali medveda nigde nije bilo.
Dino!
Dino, jel' mogu da se okrenem? -Ne možeš, nema mesta.
Bojim se medveda.
U redu, okreni se.
Dino, da li je istina da se ti ničega ne bojiš?
Bojim se mečki.
A tate?
Da li se bojiš tate?
Ne, tate se ne bojim.
Jel' istina da si zaljubljen u Virđiniju? -Ne budi šašav.
Jel' istina da Virđinija puši? -Ne, nije istina.
Jel' istina da Virđinija ide u Čile?
Nigde Virđinija ne ide, ostaje ovde.
Dino? Hoćeš da mi napraviš avion,
kao onaj što sam dobio od svete Lućije?
Umeš li da ga napraviš?
Još nismo dobili pismo od Pjetra.
Prošlo je previše vremena.
Ne brini.
Još uvek je sve u haosu, pošta kasni.
Pazite na dete, molim vas.
Neka te bog čuva. Piši kad stigneš.
Stavi kofer tamo, ima mesta.
I kokošku stavi gore.
Neka bude na vazduhu. -Pisaću čim stignem.
Čekaćemo tvoje pismo.
Dostaviti svešteniku u Galati na Siciliji,
za Pjetra Riza, od Lućije Gracijadei Rizo
Muškarac je odmah pao mrtav.
Ana Penizi biće osuđena po članu 5887,
koji kaznu za ubistvo iz strasti ograničava na maksimum 7 godina
za svakoga ko supružnika usmrti u trenutku kada otkrije
njegovu nezakonitu telesnu vezu.
Sicilijanski bigamista Pjetro Rizo,
u Galati oženjen Anom Penizi,
ponovo se oženio, bez njenog znanja,
u našem Trentino regionu, u selu Vermiljo,
Lućijom Gracijadei.
Punim imenom i prezimenom da nas osramote pred celom dolinom.
Kada se vratio u Galati, u odbrani svoje časti,
Ana Penizi ga je ubila iz neposredne blizine.
Brzopleto je uletela u sve to.
Vi, devojke, morate biti pažljivije.
Vaša sestra je požurila.
Ko sa decom spava, upišan se budi.
Kad malo bolje razmislim, ti si nam ga doveo.
Zar ništa nisi znao?
Ništa.
Bio ti je prijatelj. Zajedno ste pobegli,
a on ti nikad nije spomenuo svoju ženu?
U ratu se malo priča.
Ko će je sad ovakvu uzeti?
A bila je prelepa!
Ta hulja ju je ostavila u suzama.
Ja mislim da je Pjetro voleo Lućiju.
Nije mu se išlo na Siciliju.
Možda je otišao da svojoj ženi kaže da voli Lućiju. -Da je voli?
Ostavio je ženu!
I dete na putu. Kakva je to ljubav?
Siguran sam da Pjetro nije želeo nikoga da povredi.
Znao sam ga!
Toliko si ga dobro znao da nisi znao ni da je oženjen.
Tvoja rođaka sa strancem.
Trebalo je da se uda za nekog našeg.
Meni niko od naših nije pomogao.
Zahvaljujući njemu, ja sam živ.
Da je ovde ostavio pušku, možda ga ne bi ubila.
Šta je značila ona priča sa decom?
Da ne smemo biti kao Lućija.
Deca predstavljaju muškarce.
Da li bi volela da si muškarac?
Ne.
Oni mogu da se žene i da rade, kao tata.
Mogu čak i dva puta da se ožene.
Ne mogu. -Mogu, to se zove bigamija.
Da, ali onda ih ubiju.
Volela bih da budem sveštenik.
Da slušaš tuđe grehove i deliš kazne?
Ne, nego zato što kad pričaš...
svi te slušaju.
Lućija!
To je prljava voda od krave.
Koristi muški rod.
Stavi "o" na kraju, pa ako bude devojčica promenićeš u "a".
Plaši me.
Samo sedi u ćošku, kao mačke pred smrt.
Spava samo u štali, usmrdela se.
Moram nekako da je zadržim u kući, skoro joj je vreme.
Ne želi da bude sama.
Teško je spavati sam.
Ja to dobro znam.
Zar nije videla da je propalica?
Toliko je glumila svetu Lućiju, da je i sama poverovala u to.
Jedna gladna usta više, jedan muškarac manje da radi.
Upropaštena je. I šta će sad?
Đinova ćerka je otišla u grad da čuva decu bogataša.
I Lućija bi mogla isto. Može da uštedi i kupi sebi krave.
Niko je neće uzeti sa detetom. Traže devojke ili usedelice.
Ko će čuvati njenu bebu, ako ona ode u grad?
Bilo bi mi teško sa dve bebe.
Muškarac drži kormilo, a kad njega nema...
ne možeš držati pravac.
Srećom imaš svog Dina koji postaje pravi muškarac.
Moj Atilio se vratio drugačiji.
Kod kuće je, ali više nije onaj stari.
Rat muškarce pretvara u idiote.
Žao mi je.
Šta radiš?
Odlazi!
Izađi! Šta radiš? Pusti me da uđem!
Mama, Flavija neće da izađe iz klozeta!
Šta si se ukipila?
Idi po mleko.
Hoćeš da mi održiš čas?
Počela sam da prepisujem pesmu koju si mi dao.
Pročitaću ti.
Drvo ka kom si pružala svoju nežnu ruku,
zeleni nar sa predivnim crvenim cvetovima...
Moram nešto da ti kažem... ali ne znam da li smem.
To je tajna.
Da li je to istina? -Jeste.
Onda mi možeš reći.
Imam krv na gaćicama
I to je istina.
Kad se isprlja, promeniš.
Lućija, guraj.
Hajde, guraj! -Hajde, dete. -Moraš jače.
Guraj, Lućija! -Lućija, guraj. -Guraj.
Ne gura dovoljno. -Ne želi.
Guraj! -Guraj! Hajde, devojko, guraj!
Hajde, Lućija, izlazi!
Hajde, možeš ti to!
Vidim glavu!
Dobra devojka!
Brzo!
Dušo, nemam mleka za oboje.
Dobro jutro.
Lućija...
Dino!
Ada.
Plače.
Plačeš zato što je mrtav ili zato što je bio oženjen?
Kakvo ti je to pitanje? Ni sama ne zna.
Dobro, bar plače.
Ne, ne plače.
Samo joj voda izlazi iz očiju.
Više ne želim da idem.
Želim da ostanem ovde i da Lućiji pomognem sa Antonijom.
Moraš nastaviti školovanje. Tata je tako odlučio.
Mogu nastaviti i ovde s njim.
Tata zna da predaje samo maloj deci.
Puštaju je napolje na sat vremena, od 3:00 do 4:00.
Na trg ispred bara.
To je druga ulica desno.
Nisu stigla na vreme.
Žao mi je.
Sama si prešla toliki put?
Salvo!
Dođi!
Mama, ona teta ima tužne oči. -Pusti je na miru, udovica je.
Imate li dece?
Baš lepo.
Dobro jutro.
Sipaj mi piće.
Učitelju... od Flavije. -Hvala.
Antonija.
Zdravo.
Mama mora u grad da radi.
Ali brzo će se vratiti.
zgaca62@yahoo.com
Preuzeto sa www.titlovi.com