Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nelson.
Gå inte härifrån, Vera.
Jag ska inte.
Nelson.
Vera?
Vera. Vera, gumman.
Han slutade gnälla.
Vi leker med Nelson.
Vera?
Utan hunden.
Och kalla honom inte Nelson igen, snälla.
Okej.
Såja...
Gumman, frukosten är klar.
Har du packat ner allt till skolan?
Ja, det är klart.
Vad får vi till frukost?
The Diary
Vera, dina saker!
Du tog inte ens ryggsäcken.
Förlåt.
Öppna inte kylskåpet om ljuset flimrar.
Vi bestämde ju det igår.
Men jag är hungrig!
Vad lagar du?
Pizza.
Pizza?
Två kvällar i rad? Glöm det.
Okej, pizza och sallad.
Pizza, sallad, ett bad och ingen mobil,
eller sallad, mobil, ett bad och ingen pizza?
Jag föredrar pizza.
Smart tjej.
- Gå och bada då. - Okej.
Hej, Víctor.
- Säg till när du är klar. - Ja, mamma.
Jag försökte ringa dig
för att berätta hur det går för Vera på sessionerna.
Carlos säger att hon gör framsteg.
Hon pratar mer, hon anpassar sig till sitt nya liv.
Hon tycker om sitt nya hem, vilket glädjer mig.
Men...
Du vet det redan. Det återkommande problemet är Mariana.
Hon kommer inte överens med henne.
Jag borde inte ens be om det, men...
Var rädd om förhållandet med Vera.
Och säg det till Carlos också, så att vi är överens.
Var det något mer?
Nej, ingenting.
Vi ses.
Jag är klar, mamma!
Víctor Jag är upptagen. Ringer sen.
Nämnde hon hunden?
Hur många sessioner är det kvar?
Jag väljer trean.
- Vet du vad trean är? - Nej.
Jag älskar dig
till evigheten och tillbaka.
- Finns det inget slut? - Inget slut.
Ska vi gå och lägga oss
och lämna valarna till imorgon?
Okej?
Sov gott.
Vera.
Vera, gumman, lägg dig i din säng, snälla.
Vera?
Jag förstår,
men kistan är inte vår.
De tidigare ägarna glömde den säkert,
och när de inser det, vill de ha den.
Okej. Ring mig. Tack.
En sak till. Det är fortfarande fel på elen.
Kan du skicka över någon?
Tack.
Hejdå.
Frun, herr Víctor är här.
Ja, Pedro, släpp in honom.
Visst, frun.
Tack.
Älskling!
Pappa är här!
Vera?
Hej.
Jag har packat kläder och två pyjamasar.
Och Fanti, eller hur?
- Fanti. - Fanti.
Åh, Fanti. Vera!
Vi vill inte göra om förra veckan.
Nej. Hon tar med honom.
- Pappa! - Älskling!
Kom hit.
- Kom hit. - Jag kommer.
Titta vad jag har gjort.
- Till mig? - Ja.
Den är jättefin. Tack.
Är du beredd på en fantastisk helg?
Ja, jätteberedd.
Ja? Okej, för ska vi åka till...
Hästarna.
Först ska vi göra klart ditt rum.
Okej, men bara du och jag.
Ja, och Mariana hjälper oss lite.
Mariana...
Då vill jag inte komma.
- Vadå? - Jag stannar med mamma.
Kom ihåg vad vi kom överens om.
Men, allt är att komma överens!
Du sa att vi skulle vara själva i helgen
och åka och titta på hästarna.
- Varför ljuger du? - Ibland ändras planer.
Planerna ändras, hjärtat.
Dessutom, att ändra sina planer är väl vad kloka människor gör?
Kom igen. Nu åker vi.
Ha det så roligt.
Vet du vad, du får välja film ikväll,
och jag kan göra popcorn.
- Okej? - Du...
Du tvingar dem att vara ihop hela tiden. Kan du vara utan Mariana en dag?
Ljug inte för henne.
Jag ljuger inte för henne.
Och glöm inte att ringa Carlos.
Jag ska...
När jag hinner.
Säg hejdå till mamma.
Säg: "Hejdå, mamma."
Hallå?
Vet ni vems det är?
Den måste tillhöra någon.
Ja.
Jag gör det då.
Hejdå.
Medicinen ökar smärtgränsen under tortyr
Uthålligheten som som orsakas av dödsångest förvånar mig
Jag känner igen blicken när man vet att man har tappat kontrollen
VECKA 9 SLUTET
Slutet
Deras sinnen gör motstånd, men inte deras kroppar
Tidpunkt för dödsfallet! 03.34.
Ja?
Allt är bra.
Vadå?
Du kan inte jämföra dig med en åttaårig flicka.
Vad hände? Hur mår hon?
Hej älskling. Hon mår bra.
- Och hennes hand? - Handen är bra.
Doktorn håller på att sy.
- Det blev ett snitt. - Ett snitt?
Ja, jag är hemskt ledsen.
Det gick på ett ögonblick.
Jag öppnade kylen och när jag vände mig om...
Vadå? Var hon inte med dig?
Nej, det var hon inte.
Hon var med mig för vi skulle laga lunch tillsammans.
- Jag hade stoppat undan knivarna. - Inte alla.
Hör på, Olga.
- De var undanstoppade, sa hon. - Förlåt.
Kan du hämta lite vatten?
Oroa dig inte. Olyckor händer.
Hon har gjort sig illa ibland med mig också.
Ja, men så illa att hon behövde komma hit?
Nej, inte så illa.
Vad hände?
Jag vet inte riktigt.
Det är inte helt klart.
Jag skulle börja laga mat
och hon sa att hon ville skära löken.
Jag sa att hon inte fick det, att hon skulle lägga ner kniven.
Och det gjorde hon inte?
Nej, det gjorde hon inte.
Jag gick dit, tog kniven och lade den i lådan,
och vände mig mot kylskåpet...
När jag vände mig om,
hade hon skurit sig.
Så hon tog den och skar sig?
Bara så där?
Vera Rodríguez Chavarría.
Gjorde hon det med flit?
Jag vet inte.
Det gjorde hon säkert inte.
Nej, självklart inte.
- Goddag. Jag är dr Mendiola. - Goddag.
Följ mig.
Barn kan vara väldigt rastlösa, och de har inte mycket tålamod,
men det är viktigt att hon vilar handen.
Varken skriva eller rita. Försök få henne att äta med vänster hand.
Ta henne till hennes läkare om tre dagar. Okej?
Visst.
- Tack. - Nej, tack ska ni ha. Ursäkta.
Hon vill följa med mig och det går inte.
- Hon får inte komma hem. - Varför?
Det luktar nåt starkt. Det är en gasläcka som måste fixas,
och jag fick rusa till sjukhuset...
så antar jag att ingen kan hjälpa mig nu.
Jag kan hjälpa dig.
Vad behöver du?
Tja...
Ett ställe att sova på.
Du kan bo hos oss om du vill.
Det är inget problem.
Jag kan bo hos Brenda. Hon har en del av mina grejer.
- Har hon? - Ja.
Jag måste vila.
- Ja, men... - Det behöver du med.
Det är bra för alla.
Jag kommer med frukost imorgon.
- Hejdå, Olga. - Hejdå.
Bor hon i huset?
Menar du allvar?
Jag berättar sen, okej?
Här är ditt vatten.
Den här är utan ost.
- Är den? - Jag försöker hålla vikten.
- Försöker du hålla vikten? - Ja.
Och den här? Här kommer ugglan.
Det är inte sant.
Vera. Víctor!
Gumman, var försiktig med handen. Du skar dig ordentligt.
- Men det gör inte ont. - Tills det gör det.
Hur skar du dig?
Gå till vardagsrummet och välj en film.
- Vi kommer alldeles strax. - Okej.
Vad gör du?
Vi pratar.
Varför?
Vad menar du, "varför"?
Ja, varför vill du prata?
Hon går igenom en fas och har ingen lust att dela med sig.
Märker du inte det?
Hon vill inte prata.
Hon träffar en psykolog varje måndag
för att du vill det. Det räcker.
Vill hon inte prata, går det bra.
Hur kan det vara okej, om hon skar sig själv i handen?
Det är ingenting. Det var en olycka.
Tänk om det inte var en olycka?
Víctor, du var inte där. Du vet inte vad som hände.
Du ger henne komplex
med den här idén att hon måste prata med dig, mig, psykologen.
Det räcker. Sluta.
Det med hunden var inte en olycka.
Och hon pratade inte med någon då.
Vet du hur det blir?
Nästa gång något händer, då säger jag ingenting.
Se till att inget händer då?
PARANORMALA HÄNDELSER
Varsågod.
Tack.
Ska du inte ha mer frukost?
Nej, jag åker och ser om jag kan fixa gasläckan.
Jag följer med.
Nej, du stannar med pappa.
- Hej. - Nej, jag följer med dig.
Gumman, du stannar med pappa, okej?
Ska du redan åka?
Ja. Det ser gott ut.
- Vad är det? - Smaka på det här.
Hej.
Hon stannar med dig tills jag ringer, okej?
- Tills du ringer? - Jag talar om när det är klart.
- Hon kommer vägra. - Snälla, Víctor.
- Hon kommer vägra. - Snälla.
- Tack för brödet, Mariana. - Varsågod.
- Hejdå. - Ha det så trevligt.
Hej.
Är allt okej?
Nej.
Jag vet ärligt talat inte vem jag ska be om hjälp.
Följ med mig hem.
Du tror mig inte.
Jag tror inte inte på dig.
Du sa att det fanns en liknande bredvid sopkärlet, men det fanns ingen.
Då måste sopbilen ha tagit den.
Okej, ja.
Det är svårt att tro.
Jag förstår inte, men här är vi. Vi går upp på övervåningen.
Känner du dig yr?
- Lite. - Vi hämtar vatten.
Nej, vänta.
- Hur fan är det här möjligt? - Vet inte.
Jag vet verkligen inte.
Vad finns i den?
En massa saker.
Anteckningsböcker, program. Personliga saker.
Personliga? Vems?
Kistan råkar inte tillhöra någon.
Jag är säker på att den var tom när vi kom hit.
Jag tvivlade, men jag svär att den var tom.
- Carlos. - Vad var det där?
- Hörde du det? - Vad var det?
Martín Muñoz Araujo.
Offret i journalen.
- Ålder? - Trettiotvå.
Inte här heller.
Det är som om offren aldrig funnits.
De finns inte på internet.
Tror du att det här är sant?
Att de blev mördade?
Titta.
"Kl. 03.49, förlorar medvetandet.
"Jag höjer dosen till 200.
"Kl. 04.14, börjar få krampanfall.
"Tidpunkt för dödsfallet: kl. 06.35."
Det är för detaljerat för att bara vara påhitt.
Om han inte dödade någon ville han verkligen det.
Jag tror inte att det är påhitt.
Han skriver mycket om det förflutna.
Speciellt om skakandet.
"Allt skakade.
"Där jag bodde, med vem, hur.
"Mitt liv var inte mitt. Och jag varnade dem. Jag ljög aldrig.
"Jag ville ha ordning, en lösning.
"Jag bad om det, men fick det inte.
"Jag fick ordna det själv.
"Skakandet bekräftade bara allt.
"Jag måste ta kontroll.
"Som tur är, är det inte alltid mord att orsaka att någon dör."
Jag har lagt alla mina sparpengar på det här huset.
Vad ska jag göra?
Får jag se?
- Vill du ha kaffe? - Ja, tack.
Jag funderade på...
Jag vill visa anteckningsböckerna för en vän.
Hon var min lärare.
Hon är grafolog.
Och?
Jag vet inte.
Om vi identifierar den som skrivit det vet vi vad vi ska göra.
Du vet inte hur mycket som kalligrafi kan avslöja.
Jag vet inte. Jag är osäker.
Jag berättar inte allt.
Jag behöver inte ens berätta var de kommer ifrån.
Hon är en guide. Hon kan ge oss förslag...
Jag vet inte, ett perspektiv.
Frun, herr Víctor är här.
Jäklar, Víctor och min dotter är här.
Va?
Kistan.
Vi måste gömma kistan.
Släpp in dem.
Hjälp mig att gömma den.
Vadå?
Det är jag. Det är mig du borde gömma.
Jag tror inte att Víctor och Vera borde se mig i ditt kök...
Ta hand om kistan.
Olga, släpp inte in Víctor.
Mamma!
Verita.
Vad är det?
Kunde du inte svara i mobilen?
- Jag hörde den inte. - Jag märkte det.
Vad gör ni här?
Jag ville vara med dig.
Är det svårt att ta hand om din dotter?
Vad heter gasläckan?
Nej.
Jag vill inte fördärva dina planer, men svara i telefonen.
Nej, tack. Det är inte det.
Hon har lindat dig runt fingret.
Hälsa gasläckan.
Vera, jag måste berätta något.
Är han din pojkvän?
- Självklart inte. - Nej, gumman, självklart inte.
Jag ringde honom för att jag behövde hjälp.
Varför?
Vad har hänt med handen?
En olycka.
Vad hände?
Hon skar sig igår.
De bor ihop.
Jag förstår.
Du, mamma.
Kom Carlos för att se på mina saker?
Vadå?
Ja, kom han för att se mina saker?
Nej, vad får dig att tro det?
Han hjälpte mig.
Med vad?
Att vara med mig.
Jag var lite rädd.
Nästa gång kan du ringa mig,
och jag kommer och är med dig.
Och tar hand om dig.
Nej, gumman, jag tar hand om dig.
Mamma?
Jag är sömnig. Ska vi gå och lägga oss?
Vi går och lägger oss.
Ger du mig en kram?
Jag ska ge dig en kram.
Hej, Víctor.
Din dotter behöver någonstans att ha sina leksaker.
Ska du ge henne presenten som du lovade?
Okej, säg till då.
Tack.
Hej, Carlos.
Hon tog ut den.
Gå inte härifrån, Vera.
Vera. Vera, gumman.
Nej!
Hallå.
Vänta. Gå inte.
Gå inte. Låt mig hjälpa dig.
Var snäll och gå. Gå nu.
- Verkligen. - Pappa.
- Gå härifrån. - Lugna dig.
- Pappa. - Jag bad dig gå.
- Djuret lider. - Ge mig den.
Jag tar ansvaret. Ge den inte till flickan.
Frun, säg att jag kan hjälpa till. Jag tar på mig ansvaret.
Oroa dig inte.
Den gråter inte längre.
Vera?
Tänk om du hade gjort fel?
Du kunde ha gjort Nelson mer illa.
Jag gjorde rätt.
Tror du inte att dina föräldrar hade klarat det?
De gjorde ingenting.
Mannen sa åt oss att inte låta honom lida, och de gjorde ingenting.
Okej.
Det är därför dina föräldrar står med ryggen mot oss.
För de gjorde inget.
Hade du gjort det om de hade tittat på dig?
För det var det som hände när du skar dig i handen.
Ingen tittade, eller hur?
Det var Marianas fel.
Hon klarar inte av mig.
Därför skar du dig.
För att visa att hon inte klarar det.
Min pappa ska ta hand om mig. Inte hon.
Och det var en olycka.
Vill du prata om det?
Nej.
Allt hände så snabbt.
Ingen visste vad vi skulle göra.
Jag bestämmer inte vad som är rätt och fel,
men Vera bad att få hålla i en blodig valp, och du gav henne den.
Víctor gav henne den.
Okej, Víctor gav henne den.
Jag kritiserar dig inte.
Är det problemet? Att vi gav henne ansvaret?
Ja, på sätt och vis.
Vera håller på att skapa beteendemönster som hon gillar.
Ja, vi låter henne utveckla sin egen identitet.
Det handlar inte om hennes identitet.
Hon prackar på sina villkor på alla och alla följer efter.
Hon tycker inte att hon gör fel. Logiskt, för ingen ifrågasätter henne.
Jag kan inte säga att hon inte har rätt.
Du kan det när hon tar tag i en kniv.
Hör på.
Er skilsmässa har öppnat en spricka där Vera kan ta kontrollen.
Och det är inte rätt tillfälle för henne.
Kan du förklara det här för Víctor?
Kom, det är här.
Så alla blev mördade?
Uppenbarligen.
Låt mig förklara.
Alicia Kleinberg och Emmanuel Argüello skulle redan vara döda.
Martín Muñoz hade bara börjat torteras.
Han har inte dödats än.
Men det finns ett annat offer.
Någon från det förflutna
eller hans inre cirkel.
Men det här var ofrivilligt, eller en olycka.
Eller helt enkelt improviserat.
Den här kvinnan är besatt av lidande.
Hon har allt.
Hon lider, är ledsen och har ångest.
Vänta. Är det en kvinna?
Ja, det är en kvinna.
Hon är omkring 40 år.
Hon lever ett diskret liv. Fullt av begränsningar,
men perfekt anpassad till samhället.
Vet du vad jag menar?
Hon försöker att verka normal.
Men det är hon inte.
Det här är vad hon är.
Den här anteckningsboken är hennes ärligaste samtal.
Kan vi ta reda på vem hon är?
Nej, det står inte här.
Men ni kan börja leta
efter en kvinna med motoriska störningar.
För sättet hon håller pennan på är minst sagt märkligt.
Något liknande det här.
Tror du att vi kan hitta henne?
Absolut.
De här är nyskrivet. Det har precis blivit skrivet.
Va? Är det inte gammalt?
Nej, det är nytt.
Lär hon sig att skriva?
Nej, hon är vuxen.
Hon är grundskolelärare.
Grundskolelärare?
Vad är nivån av kliniska kunskap?
Hon kanske dödade mer än vi trodde.
- Minns du fallet i Guadalajara? - Ursäkta.
Ursäkta. Förlåt.
Är du okej?
Hon måste vara med sin pappa.
Åtminstone idag. Hon kan inte bo hos mig, men...
Vad ska jag säga? Att han tar henne? Bara så där?
Hon kommer att hata mig.
Vänta, jag sms:ar Víctor.
Jag ber honom hämta henne i skolan och komma med henne imorgon.
Okej, klart.
Bor Vera och jag med en mördare?
Inte direkt.
Men du hörde det precis, eller hur?
Den skrivs fortfarande.
Det händer konstiga saker i mitt hus, och kistan är kvar.
Tog jag min dotter till en mördares hus?
Ta inte fler än två per dag.
En var tolfte timme.
Okej.
Ta ett varmt bad.
Försök vila. Det hjälper.
Tack, Carlos.
Olga, vad har hänt?
Hon är där.
Hon är där inne.
Hon är där, i mitt sovrum.
Hon är i sovrummet...
Tillståndet av manisk psykos Martin måste uppnå
kommer att äga rum inom de kommande 72 timmarna.
Olga?
Vad gör du? Vad är det för fel?
Hon fortsatte att skriva om Martín i boken.
Jag ser mig själv i honom, i den skräckfyllda blicken...
Hon är här.
Hon dödar Martín Muñoz Araujo här.
Det står så i dagboken.
Hans värden börjar sjunka
Lugn.
Jag såg henne, Carlos.
Det här såret är väldigt djupt.
Du måste gå till en läkare.
Jag såg henne.
- Hör på... - Jag såg henne i mitt sovrum.
Jag förnekar det inte.
Men du tror mig inte.
Jag tvivlar inte, men du fick stark medicin.
Titta på mig.
Det är jag.
Dagboken visste det.
Den visste att jag skulle spräcka ögonbrynet.
Eller orsakade det.
Jag vet inte. Jag har ingen aning.
Jag vill leta efter Martín Muñoz.
Vad tror du att vi hittar?
Jag vet inte. Ett spår?
Familj, bekanta?
Vad som helst.
Hallå?
- Hur är det? - Hej.
- Goddag. - Hej, pyret.
Vad kan jag göra?
Vi kommer från handelsregistret.
Vi söker ägaren, Martín Muñoz Araujo.
Vem?
Jag är María Araujo, restaurangens ägare.
Vilka sa ni att ni var?
Vi kommer från handelsregistret, och...
Heter du Araujo?
Vi söker herr Martín.
Martín.
- Gå och lek med stolarna lite. - Okej.
Är han Martín?
Mitt ex har skickat hit er, va?
Vänta, ursäkta.
Heter barnet Martín?
Den jäveln ger inte upp.
Juan!
Oroa dig inte, vi ska gå.
Frun?
Kom, nu går vi.
Vad är det, Carlos?
Det här är ett skämt.
Eller hur?
Jag förstår ingenting, vänta.
Dagboken säger att barnet dör vid 32 års ålder.
Men det har inte hänt än, men det händer just nu.
Dagboken säger att mannen är mycket äldre.
Tänk om kvinnan inte är lärare, utan någon som lär sig att skriva?
Ansträng inte handen, älskling.
Men, mamma...
Tills såret är läkt, bör du inte skriva eller rita alls.
Men det gör inte ont längre.
Gumman...
Pappa är här.
- Pappa? Få se. - Pappa!
Min pappa!
- Hej, pappa! - Älsklingen.
- Jag hittade det här ute. - Vad konstigt.
Ja, hjälp mig med dörren.
- Okej. - Annars kommer ugglorna in.
En present från Mariana och mig. Säg tack.
Vad fin.
Är den fin? Vad bra att du tycker om den.
Ja. Titta, mamma!
Den har massor med plats. Gosedjur, färgkritor...
- Leksaker, band. - Olga.
- Öppna den. - Titta, mamma.
Det får plats en massa...
Känner du igen nåt av det?
Är du säker?
Tidpunkt för dödsfallet: kl. 02.48.
- Är Vera hemma? - Ja.
- Okej. - Hon är där uppe.
Vad har hänt?
Martín är död.
Vera dödade honom.
När...
När blev hon så här?
Vad har jag gjort?
- Vad gjorde jag för fel? - Ingenting.
Du har inte gjort nåt fel.
Han plågades i fyra dagar.
I fyra dagar.
Hon tänkte inte ens på att sluta.
Vera gjorde ingenting.
Men hon skulle.
Den Vera jag träffar i terapin är inte den här kvinnan.
Din dotter är ingen mördare.
Hon är en åttaåring som lär sig att ta hand om sina känslor.
Det är bra att vi vet det här.
Varför är det bra?
För att vi kan hjälpa henne.
Hur?
Vid något tillfälle, av misstag eller slumpen,
orsakade Vera någons död.
Det är problemet.
För att hon blir besatt.
Men vi kan hindra det.
Vi måste få reda på
vem hon säger att hon ska döda och när.
När skakandet äger rum.
Skakandet som utlöser allt.
Tänk om det första offret var hunden?
Nej, hon dödade en människa.
En närstående vuxen.
Det olycksfallet
skedde när hon var liten, bara ett litet barn.
Hon kände inte lusten att döda.
Mördarinstinkten som genomsyrar hela texten
kommer någon annanstans ifrån.
Jag förstår ingenting.
Någon försökte döda henne.
Och det har utlöst ett sadistiskt behov hos henne.
Men vem försöker döda henne?
Händer det i barndomen eller i hennes vuxna liv?
Det händer efter hennes första offer, runt den tiden.
Det är runt samma ålder. Hon är fortfarande liten.
Jag är verkligen ledsen,
men jag måste gå.
Ja.
- Tack, Andrea. - Tack.
Carlos, var försiktig med det du gör, okej?
- Ja. - Hejdå.
Tack, Andrea.
Det är chockerande, det är problemet.
Men det är coolt.
Jag har inte tappat den.
Jag kommer att tappa den.
En närstående vuxen.
Det första dödsfallet
skedde i tidig ålder, när hon var liten,
bara ett barn.
Vilka är de?
Den på den sidan är min pappa.
- Din pappa? - Min pappa.
Varför är han så liten?
Här är han normal.
Den är jättefin.
- Du, Verita. - Berätta.
Vem är den här flickan?
Det är ingen flicka, det är Mariana.
Vad är det?
Vad måste jag göra för att slippa gå dit mer?
Min älskling.
Ingenting.
Du behöver inte göra nåt.
Mot någon, någonsin.
Mamma?
Får jag sova med dig?
Ja, gumman. Kom.
Kom.
Det har gått sex dagar, ja.
Hon var sjuk, det är därför hon varit hemma.
Nej, jag väcker henne inte bara för att du vill prata.
Víctor...
Hallå?
Vera?
Vera, hör du mig?
Det är mamma.
Gumman, jag vill hjälpa dig.
Men jag måste veta vad det är som har hänt.
Vad är "skakandet"?
Där jag är, har det inte hänt. Jag kan hjälpa dig.
Gumman, hör du mig?
Du måste berätta vem som ska försöka döda dig.
Vera!
Nej!
Vera!
- Sluta! - Öppna!
Det är över.
Gjorde jag det här?
Mjukt.
Klart.
Sen, Tyskland, Berlin.
Frankrike, Paris.
Danmark, Köpenhamn.
Sverige...
Frun, Víctor är här med nån.
Mamma, vad heter Sveriges huvudstad?
Ja, Pedro, släpp in honom.
Vem är det?
Vad heter Sveriges huvudstad?
Sveriges huvudstad?
- Vad heter Sveriges huvudstad? - Jag vet inte.
Stockholm.
- Hej. - Hej. Mår du bra?
- Ja. - Hej, Olga.
Vad gör du här?
Jag ville träffa min dotter. Vi var oroliga.
- Vi mår bra. - Får jag komma in?
- Ja, visst. - Ja? Ursäkta...
Dörren fastnade.
Var är Vera?
Olga, är allt bra?
Jag är okej.
Var är Vera? Vera!
Vera?
Gumman?
Vera?
Hej, sötnos.
Vera, gå till ditt rum!
Vad hände med ansiktet?
Ingenting har hänt.
- Vad har du gjort? - Ingenting.
Varför har hon märken i ansiktet?
Hör på, Víctor. Var lugn.
Du har förlorat din dotter.
Vad är det här?
Vera går inte i terapi, du svarar inte i telefon.
Vi har inte hör nåt ifrån dig på en och en halv vecka.
- Vad gör du här? - Tar hand om henne!
Vad gör du här? Hemma hos mig, med Víctor?
Du riskerar vårdnaden.
- Vad gör du? - Jag kan inte vara ifrån henne.
Det som står i dagboken händer.
Jag kan inte lämna henne.
Och jag är ensam i det här.
Hör på, du är inte ensam.
Jag är här. Låt mig få hjälpa dig.
Lugn.
Det var inte med flit.
Den andra kvinnan var här och jag slängde igen dörren.
Såg Vera henne?
Såg hon den vuxna Vera?
Nej.
Såg du henne igen?
Nej, hon gick.
Men jag tror att hon är arg.
Kistan är tom, det finns inget i den.
Olga.
Du måste låta Vera vara med sin pappa.
Nej, Carlos. Vera får inte följa med honom.
Vera hatar Mariana.
Mariana är det första offret.
Du isolerar Vera från världen.
Det är sjukt, farligt.
- Förstår du inte? - Lyssnar du inte?
Vera är bara säker med mig.
Om jag låter henne gå...
- Hon är åtta. - Det står i boken.
Din vän grafologen säger det.
- Örhängena, fan. - Nej.
Mariana står inte nämnd.
God kväll, frun. Víctor är här med två poliser.
Det är ett misstag.
Och ni kommer att få ångra det.
Jag gör i ordning henne.
Allt kommer att bli bra.
Mariana och pappa kommer ta hand om dig.
Men jag vill vara med dig.
Jag vet, gumman.
Men om du uppför dig, låter de dig komma tillbaka.
Vera?
Gumman, gör inget som är fel.
Okej. Uppför dig ordentligt.
Så kommer du om två dagar.
Okej?
Lova det.
Lova!
Vi behöver lite ordning.
Vi måste hitta en lösning.
Vera!
Ska jag komma upp med polisen?
Jag kommer.
Här.
Ángela gav mig biljetter till akvariet.
Vi kan åka imorgon. Vill du?
Mariana, sluta. Du är inte min vän.
Du är Víctors flickvän.
Víctor?
Är jag inte din pappa längre?
Vera, du var inte sjuk, eller hur?
Jag förstår att mamma ljuger för mig.
Men att du ljuger?
Det gör ont.
Snälla, Víctor.
Du ljuger för mig också, hela tiden.
Men jag tvingar dig inte alls.
Jag går till mitt rum.
- Nej, ät upp. - Nej.
Låt henne gå.
"Allt skakade.
"Där jag bodde, med vem, hur."
När de tog henne, det var skakandet.
Víctor måste få veta.
Vi måste visa honom det här.
Du förstår inte. Det har redan hänt.
Vad gör du? Du tog precis en.
De fungerar inte.
- Vad menar du? Hur många tog du? - Fyra.
Har du mjölk?
- Olga. - Mjölk?
Här.
Du måste dricka det här.
Nej.
- Det behövs inte. - Jo.
Du måste dricka det. Du måste spy.
Jag skulle hämta dig.
Okej.
Kom nu.
Skakar det?
Ja, det gör det.
- Kom nu. - Flickan.
Min dotter.
Nej! Vera!
Kom hit. Nej.
Lås inte dörren. Öppna.
Nu går vi. Marken skakar. Det är ingen lek.
Öppna, Vera.
Var försiktig. Det är över.
Det är över.
- Okej. - Det skakar.
Skakandet.
Jordbävningen är skakandet.
Idag förlorar jag min dotter.
Vad är det? Kan du inte sova?
Vill du ha några droppar?
Kan du krama mig istället?
Visst.
Jag frågar dem.
Godkväll. Vad är det?
Det var ett jordskred på grund av jordbävningen.
Hur lång tid tar det?
Ungefär två timmar.
- Två timmar? - Vi gör det bästa vi kan.
Vad?
Vera?
- Vera? - Vera!
Vera, gumman.
Vera, är du okej?
Är du okej? Vad hände?
En mardröm?
Det är ingen fara.
Vad gör du?
- Ut. Lås in dig till jag säger till. - Vad har hänt?
Vad är det? Du skrämmer mig.
Vad gör du med saxen?
Gå till ditt rum. Stanna tills jag säger till.
- Nej. - Gå och kom inte ut.
In med dig.
Nu, Vera. Nu!
Gå till ditt rum.
- Det är över! - Du gör illa mig.
Vad menar du, gör jag dig illa? Vad gör du?
Vad gör du? Du skrämmer mig.
- Här. - Vänta på mig.
Här.
Vänta på mig.
Vad gör du med saxen?
Berätta vad du gör med saxen.
Du skrämmer mig.
- Jag vill vara med mamma. - Nej.
Det kommer inte att hända.
Du bestämmer inte!
Vad hände?
Herregud.
Frun, du måste gå.
Vad är hennes blodtryck?
Lugna dig.
Olga.
Du borde få veta att Vera inte kan åka med dig.
Kan du följa med? Jag behöver ditt vittnesmål.
Ja.
Kan jag få lite vatten?
Vatten. Jag börjar bli yr.
Kom.
Sätt dig i bilen.
Sätt dig.
Jag behöver väl inte återvända dit?
Vet du vad som hände med din pappa, Vera?
Vera, din pappa är död.
Bryr du dig inte?
Försökte du döda mig?
Undertexter: Kerstin Teglof
Kreativ ledare Monika Andersson