Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Поліція. Що у вас трапилося? -Боже мій!
У домі грабіжник! Він викинув дитину з будинку!
З якої адреси? Тобто висоти?
Із шостого поверху. Господи! Вони викинули дитину.
У домі грабіжник. Лишенько!
Боже милостивий.
-Заради Бога! -Я реєструю ваш інцидент.
-Чуєте мене? -Так, служби вже виїхали на допомогу.
Дівчинку знайшли на газоні.
Захисна сітка на вікні в спальні Ізабелли
була порізана ножем і ножицями.
Вона була найдорожчим, що в нас було.
Й оце найдорожче викинули у вікно.
…в очікуванні пояснень батька і мачухи дівчинки.
Вони були у квартирі.
Поліція в цьому впевнена.
Люди асоціюють цю жертву зі своїми близькими.
Я не пригадую іншої справи, яка б так вплинула на громадську думку.
-Справу перетворили на виставу. -Якого біса?
Справедливість!
Тож вони все знають.
Але у випадку Ізабелли це не так.
Ми не знаємо всього.
Цей випадок відрізнявся від усього, із чим поліція мала справу до цього.
Мама привела доньку живою, а забрала мертвою.
Факти підтасували, аби заспокоїти суспільство.
Мають бути речові докази!
Хто вбив Ізабеллу Нардоні?
Ідеальних злочинів не буває, навіть якщо вони умисні.
Брехня завжди випливає.
Вибачте, хлопці!
Наша система правосуддя не була готова до такої важливої справи.
Потім поліція почала розслідування, з'явилися нові подробиці,
неочікувані та шокуючі деталі вигулькували одна за одною.
-Такі гарні. -Тут стільки твоїх фото.
-Глянь, Жі, на цій ви разом. -День святого Іоанна.
Я двоюрідна сестра Ізабелли. На чотири місяці старша за неї.
ЖОВАННА ОЛІВЕЙРА ДВОЮРІДНА СЕСТРА
Ну ось, сльози.
Ми були нерозлийвода.
Наші батьки були юні, коли ми з'явилися,
тож ми весь час гралися разом.
Я була значно спокійнішою за неї.
У неї був сильніший характер.
Вона була більш…
-Жвавою. -Так, саме жвавою.
Я була спокійніша, тихша.
Вона, як то кажуть, вміла досягати свого, а ти…
Мені простіше було відмовити.
Я завагітніла в 17 років, ще в школі.
Це був шок.
-Мій брат, її батько. -Мій батько.
Його дівчина залетіла трохи раніше.
Я так тішилася, що в мене буде внучка. Чи онук — я тоді ще не знала.
Тоді ми й дізналися про вагітність Кароліни.
І реакція була інакшою, адже їй було всього 17.
Ми розлучилися, коли їй було 11 місяців.
Наступні чотири роки у наших відносинах були злети й падіння.
Спершу наші стосунки були
як у всіх розлучених батьків.
Ми якось собі ладнали. Але після його зустрічі із Жатобою стало важче.
Ми мало спілкувалися,
та я помітила, як вона подорослішала, коли в неї з'явилися власні діти.
Ізабелла обожнювала своїх братів і сестер.
Їй подобалося проводити з ними час.
Маму, яка залишає свою дитину з татом на вихідні,
заспокоює те, що їй подобається з родичами.
Я хотіла, аби вони були присутні в її житті.
Вони — частина її життя, тож вона мала це все прожити.
Мій останній спогад про неї…
Тієї п'ятниці вона була в тата.
29 БЕРЕЗНЯ 2008 РОКУ ПІВНІЧ САН-ПАУЛУ
У той день
нічого не передбачало трагедії.
Це була субота. Я була з друзями.
Ми були на барбекю-вечірці, і тут задзвонив телефон.
«З Ізою стався нещасний випадок».
«Тобто, нещасний випадок?» «Вона випала з будинку».
«Де?» «Вона в Алешандре».
«Вона впала, впала».
Тієї ночі був туман. Усе було тихо.
Тоді до нас долинув шум із сусідньої квартири.
Коли ми лягли спати, то почули, як пара свариться.
Сварка доволі швидко закінчилася, хвилин за 15–20,
а потім усе знову стихло.
Одразу після цього
ми почули когось на першому поверсі.
Пролунав крик:
«Ізабеллу викинули з вікна! На поміч! Ізабеллу викинули!»
Я сказала: «Ходімо вниз. Поглянемо, чи потрібна допомога».
Я підійшов до Ізабелли. Вона лежала на траві.
За нами були вхідні двері з темним тонованим склом.
Коли я присів перевірити її пульс,
у тих дверях з'явився Алешандре Нардоні.
Він сказав: «У мене в квартирі якийсь чоловік. Він викинув її з вікна».
Він сказав, що хтось викинув дитину з вікна його квартири.
Він сказав, що чоловік був у чорній сорочці.
Консьєрж був одягнений у чорне.
Ми познімали піжами, одяглися й виїхали.
Здавалося, що ми їхали вічність.
Це п'ять хвилин на машині, але відчувалося, немов п'ять годин.
Дорогою туди ми молилися,
бо не могли навіть уявити собі, що там сталося.
Ми не знали, що сталося.
Ми приїхали й побачили хаос. Купа поліції і все таке.
Мій чоловік хотів заїхати машиною, але поліцейські не пустили.
Тож я вистрибнула з машини і побігла вулицею.
Пригадую, що вистрибнула з машини на ходу.
Я відчинила двері і вистрибнула.
Коли я прибігла, вона лежала на землі.
Вона дихала дуже повільно.
Я тоді навіть не думала про те, що, чому і як це сталося.
Я просто хотіла, щоб їй якнайшвидше надали допомогу.
Я не відходила від неї ні на секунду.
Було якесь полегшення, бо вона ще дихала.
Двадцятидев'ятирічний Алешандре Алвес приїхав додому з донькою,
дружиною та ще двома дітьми, яким було три роки і 11 місяців.
Вони заїхали крізь гаражні ворота. Тієї ночі було холодно.
Згідно з нашою інформацією, він припаркувався
і відвів свою шестирічну доньку до квартири
на шостому поверсі цієї будівлі.
Це новий будинок, усі вікна якого оснащені захисними сітками.
За кілька хвилин після цього, згідно з нашою інформацією,
він спустився вниз забрати решту дітей,
а дівчинку знайшли тут, на цьому газоні.
Пам'ятаю, як хотіла залізти у швидку,
аби бути поруч із нею, але мені не дозволили
і я сіла на переднє сидіння.
Пригадую, як сиділа у швидкій
і як ми їхали звідти.
Коли ми доїхали до лікарні, ще думали,
це нещасний випадок.
Я обіймала доньку,
а тоді до нас вийшла лікарка.
Трохи згодом
до нас вийшли сказати, що вона не вижила,
і що ми можемо зайти в палату.
На жаль, все відбулося дуже швидко.
Дуже.
І тоді наринуло горе.
Кароліна сповзла стіною на підлогу.
Я підійшла до доньки, щоб якось підтримати її.
Вона поглянула на мене і сказала: «Мамо, чому це сталося зі мною?»
Я не знала, що відповісти. Що я могла сказати доньці в той момент?
Вона втратила свою дочку.
Минуло трохи часу і я сказала: «Доцю, ми мусимо відпустити її,
щоб вона могла спокійно піти».
Коли я нарешті усвідомила, що вона не вижила,
то змогла лише прошепотіти їй на вушко:
«Спочивай із миром,
а я тут з усім дам собі раду».
Це були мої останні слова до неї.
Потім поліція почала розслідування,
почали з'являтися новини і багато нових подробиць,
неочікувані та шокуючі деталі вигулькували одна за одною.
ПОЛІЦІЯ
САН-ПАУЛУ 9-Й ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ
У Дев'ятому відділку поліції метушня не припиняється
ще з обіду.
Багато журналістів чекають
на заяви Алешандре й Кароліни.
Я був на зміні,
коли нам повідомили, що дитина випала з квартири батьків.
Це все, що тоді було відомо.
Р. ПАНЯН ЖУРНАЛІСТ, ПИСЬМЕННИК
Спочатку люди сумнівалися, чи це був злочин —
убивство абощо —
чи нещасний випадок.
Тоді було багато новин про дітей,
яких залишали без нагляду і які випадали з вікна й гинули.
ЩЕ ОДНЕ ДИТЯ ВИПАЛО З ВІКНА
ДИТИНА ВИПАЛА З ВІКНА І ТРАВМУВАЛА ГОЛОВУ
ДИТИНА ВИПАЛА З ВІКНА У РАЙОНІ ПЕРДІЗЕС
Мене викликали до відділку поліції.
На прес-конференції
пана Калісту Каліл Філью я дізнався,
що були підозри — у тому числі й у членів родини —
що це було вбивство.
Учора п'ятирічну дитину…
К. К. ФІЛЬЮ ОЧІЛЬНИК ПОЛІЦІЇ
…десь об 11:30 ночі
викинули з шостого поверху будинку.
Це не нещасний випадок.
Хтось перерізав захисну сітку
і викинув її з вікна.
П'ятирічна дитина не змогла б самотужки перерізати сітку
та вистрибнути з вікна посеред ночі.
Тим паче, за словами батька, коли він приніс її нагору,
вона вже заснула в нього на колінах.
Отже, є ймовірність, що це було вбивство,
адже хтось перерізав захисну сітку і викинув її з вікна.
Чесно кажучи,
тоді я ще вірила у нещасний випадок, що б там не відбулося.
Але потім нам сказали, що треба їхати до відділку поліції.
Навіщо мені їхати до поліції?
Тобто, до відділку поліції? Та годі вам!
Невже нам мало страждань? Це ж був нещасний випадок!
Нещасний випадок.
9-Й ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ
Тієї суботи в мене була нічна зміна.
Моя зміна почалася о восьмій вечора, а опівночі прийшов
офіцер поліції і повідомив про інцидент.
Спершу він сказав, що було пограбування
і що під час проникнення дитину викинули із шостого поверху.
Поліція проситиме про допит тата й мачухи.
ІНСТИТУТ КРИМІНАЛІСТИКИ
У поліції їх питали,
чи надходили їм погрози, чи були в них вороги,
чи хтось хотів завдати шкоди їм чи дитині.
Вони постійно згадували консьєржа,
тож я почала копати на його життя,
досліджувати його минуле, з'ясовувати, хто він.
Я це робила через те, що пара мала чимало підозр щодо нього.
Я одразу набрав голову об'єднання мешканців, одного з перших жителів дому.
КОНСЬЄРЖ
Сказав, що дівчинка випала з дому.
Спершу я подумав, що вона випала з балкона.
Я ще не знав, що сталося.
Я сказав йому викликати швидку й поліцію.
Він діяв так, як на його місці зробила б будь-яка людина.
Він подзвонив голові об'єднання мешканців.
Той прийшов і переконався, що це правда.
Я приїхала, на місці вже було дуже людно,
там було чимало цивільних і поліції.
Я піднялася оглянути квартиру.
На перший позір, ознак грабежу не було.
Потім я зайшла у вітальню і помітила краплі крові.
Так я дістала перші відповіді.
У тій квартирі щось сталося.
Ще до того, як жертву викинули у вікно,
у квартирі щось сталося.
На той момент я ще не знала, що то була кров Ізабелли.
Я ще не бачила її тіло і не знала, у кого і чому була кровотеча.
Наш обов'язок — провести ретельний огляд місця події,
пошукати інші сліди крові
чи докази для судової експертизи.
У квартирі був безлад,
але нічого екстраординарного.
Не було зламаних предметів,
нічого незвичного, як це буває на місцях вбивств.
Це не було схоже на типову сцену вбивства чи пограбування.
Просто звичайний домашній безлад.
Ці докази
вказували не на пограбування, а на вбивство.
На місці була кров, а ось доказів пограбування не знайшли.
Квартира не була догори дриґом, не було ознак бійки,
слідів чиєїсь втечі чи сварки між подружжям.
Нам повідомили, що цей чоловік — батько дитини.
Він дає свідчення.
Це ексклюзивний відеозапис.
Я б запитала у них на допиті:
«А який у цьому сенс?
Нащо грабіжнику викидати дитину з вікна?»
Я б ставила їм різні питання,
аби разом дійти до більш правдоподібної гіпотези того,
що насправді відбулося.
Ви дивитеся ексклюзивний запис.
Анна Кароліна, мачуха, молода жінка.
Здається, їй страшно. У неї напружене обличчя.
На перший погляд, у цій справі не було нічого незвичного.
Спершу про нього мало говорили в пресі.
Та з часом увага зросла.
ІЗАБЕЛЛА
У неділю, дорогою на похорон,
я отримала дзвінок із якогось телеканалу.
У звичайній родині, як-от моя, про трагедії знають лише з телевізора.
Та раптом у телевізорі опинилися я і моя родина.
30 БЕРЕЗНЯ 2008 РОКУ
…знати, що моя донька не матиме змоги читати, писати, вчитися…
Їй не виповниться 15,
вона не зможе мріяти, вступити до університету.
Нічого цього не буде.
Ми мусимо підтримувати одне одного.
Буває, складно оговтатися від цього удару, та ми тримаємося разом.
ІЗАБЕЛЛА НАША ЗІРОЧКА НАВІКИ
Йдеться про злочин проти дитини,
людей хвилюють такі речі.
Це сталося в середньостатистичній сім'ї.
Обставини цього злочину схвилювали людей.
-Дякую. -Ми вчилися разом у четвертому класі.
Ми всі сподіваємося, що це…
Я не могла вийти з дому.
Бо журналісти з телебачення, радіо, газет
цілодобово чергували
біля мого будинку.
Вибачте, я розумію, що це ваша робота, та я б хотіла, аби мене залишили в спокої.
Нам кажуть, дитина випала.
Та як досвідчений поліцейський ви на ці розповіді не ведетесь. Так?
Ми розслідуємо вкрай заплутану справу.
Ми намагаємося діяти дуже обережно.
Перевіряємо всю інформацію,
усіх фігурантів,
усіх, кого бачили біля будівлі.
Першим приїхав криміналіст.
Щойно він помітив підозрілі деталі, звернувся до мене.
Сказали, що це пограбування з вбивством.
Чи злочин майнового характеру. Я приїхала.
«Так, що саме трапилося?»
«Батьки залишили її спати у квартирі
і пішли за іншими дітьми, які були в машині.
Коли вони повернулися, вона вже лежала там.
Її викинули з вікна.
Тіло знайшли біля сторожової будки».
«У неї були поранення?» «Ні, вони сказали, що ні».
Дуже добре, але якщо поранень не було,
чому біля входу була кров?
Пляма крові була прямісінько біля порогу,
що вказує на те, що її було поранено зовні.
Це перше, на що я звернула увагу.
Дівчинку поранили не в квартирі.
У мийці було багато речей для прання,
і на пральній машині теж.
Та я не міг не помітити відро,
в якому лежала схожа на пелюшку тканина.
Її замочували у водному розчині.
Я сказав: «Стільки прання, і лише одне відро?»
Ми взяли її.
І побачили на тій тканині кров.
СУДОВА ЕКСПЕРТИЗА
Ми почали працювати із цією справою рано-вранці.
Нам подзвонили з моргу
і повідомили, що слідчий хоче проконсультуватися щодо справи.
Щодо нової справи.
І…
Він хотів знати, чи є на тілі рани,
які могли кровоточити
і залишити такі плями, які знайшли на місці злочину.
Насправді в неї була рана на чолі
від якогось гострого предмета.
Предмет залишив невелику рану на її чолі.
Ще був ціаноз обличчя та нігтів,
а також помітні травми шиї, які могли бути від задушення.
Докази вказували на асфіксію.
ІНСТИТУТ СУДОВОЇ МЕДИЦИНИ
ІЗАБЕЛЛА ДЕ ОЛІВЕЙРА НАРДОНІ
Причина смерті — політравма
та механічна асфіксія через задушення.
Смерть настала не відразу після падіння. Ще деякий час вони залишалася живою.
Вона вже була поранена у неї була важка асфіксія,
що неминуче призвела б до її смерті.
На її тілі було багато ознак,
які вказують на те, що її задушили ще до того, як викинути з вікна.
ПОЛІЦІЯ
Під час нашої розмови з Алешандре він відразу ж спитав:
«Ви спіймали грабіжника?»
Тієї ночі на чергування викликали понад 30 офіцерів,
бо грабіжник проник у квартиру
і викинув дівчинку з вікна.
Поліція, ясна річ, оточила периметр житлового комплексу
та оглянула все навколо, щоб знайти імовірного злочинця.
Там не було, за що зачепитися. Не було жодних доказів проникнення,
жодних свідчень про те, що хтось користувався ліфтом.
Коли ми приїхали до лікарні,
Алешандре підійшов до мене.
Він сказав: «Пані Розо, вона була така щаслива…
А грабіжник просто взяв і викинув її з вікна».
«Що ти таке кажеш?»
«Коли я піднявся, двері були виламані».
«Що ти таке розповідаєш? Навіщо йому викидати її з вікна?»
Він поводився як звір у клітці, ходив туди-сюди.
«Я бачив грабіжника. Він був у чорній футболці.
Він виламав двері, я бачив».
«Дідько! Чому ти не бився з ним? Ти ж такий здоровий мужик!
Чому ти не віддубасив його?» Потім він змінив тему.
ПОЛІЦІЯ
У них був однаковий хід думок.
Як наче вони репетирували.
Вона помітила, що версія подружжя
була якась дивна,
бо послідовність подій, що вони описували,
не збігалася із показами очевидців.
Він намагався радше додати фігурантів до місця злочину
і звинуватити їх у смерті доньки,
ніж власне розкрити злочин.
Він нічого не питав,
у нього була лише інформація, у якій він намагався мене переконати.
Це виглядало дивно.
Вона щойно помітила пресу. Адвокат намагається прикрити її обличчя.
Вона виходить із кімнати.
Та ми вже зробили кілька світлин.
Як усе було? Вони піднімалися всі разом?
Це з'ясує поліція. Поліція виконує свою роботу.
Ми присутні лише на допитах.
Ми не знаємо, хто це зробив.
Пара прибула до відділку поліції
відразу із цілою командою адвокатів.
Вони вже підготували доручення
на захист подружжя.
Це привернуло нашу увагу.
Коли справа набуває розголосу і привертає увагу журналістів,
за репортерами й камерами збирається натовп, що горланить:
«Вбивця! Справедливість!»
Я пригадую один жіночий голос:
«Вбивця! Вбивця!»
Я здивувався: «Цивільні? Так пізно?»
Та це був голос не цивільної, а керівниці зміни,
яка горланила до них.
Я не чула, щоб керівниця таке казала.
У мене не було часу
думати про щось інше, окрім безпосередньо розслідування.
Починається. Прибули Алешандре і Анна Кароліна.
Тут такий натовп. Не штовхайтеся, прошу.
-Дайте пройти. -Оце хаос.
Не стійте перед дверима авто! Відійдіть!
Скажена метушня.
Не штовхайтеся. Знімай машину.
Дивися. Переднє сидіння.
Алешандре й Анна Кароліна вже їдуть.
Вони повернулися. Сюди!
Вони виходять. Це Алешандре.
Спочатку Ана Кароліна де Олівейра нікого не звинувачувала.
МАМА З ДІДУСЕМ ЗАХИЩАЮТЬ БАТЬКА І МАЧУХУ
У мене не було підстав сумніватися.
Моя сім'я навіть подумати про таке не могла.
І я теж ні.
Люди говорили нам: «Це він зробив!»
А ми казали: «Та ні.
Іноді він буває грубим,
але ніколи б не вбив свою доньку.
Бо він любив Ізу, а Іза любила його».
На місці мами
та бабусі дівчинки
я б молилася, аби це виявився не він.
ІЛАНА КАСОЙ КРИМІНАЛІСТКА
Я навіть не уявляю,
що тато дівчинки міг бути причетним до такого.
Представниця поліції прибула з адвокатами пари.
Вона не розповіла, що вони обговорювали,
але запевнила, що це ще не офіційна заява.
Я не можу нічого розголошувати.
-Це конфіденційно? -Так.
Розслідування злочину, у якому підозрюють близьку людину жертви, — справа делікатна.
Це втричі більша відповідальність.
Тут немає простору для помилок.
Не можна помилково звинуватити батька,
матір чи близьку людину жертви.
Якщо ця людина виявиться невинною, вона теж стане жертвою, це її скривдить.
Ми не можемо зробити помилку, звинувачуючи батька
у вбивстві власної доньки, без стовідсоткової певності.
Я можу сказати, що, зібравши всі докази…
2 КВІТНЯ 2008 РОКУ
…ми можемо реконструювати приблизно 70% подій того дня.
Після двох-трьох днів розслідування у мене назбиралося достатньо доказів,
що вони брехали.
Людина, яка викидає власну доньку з вікна,
здатна втекти, вона здатна на все.
ПОЛІЦІЯ
Зрозумійте, це напрочуд серйозний злочин.
Слідство вимагає неабияких зусиль.
Слідча Рената повністю віддана цій справі.
Вона фактично не спала останні три дні,
ми не виконуватимемо вимогу закрити провадження
раніше ніж за 30 законних днів.
Коли це сталося, я подзвонив слідчій Ренаті.
А вона відповіла: «Я впевнена.
Це зробило подружжя».
Поліція подала клопотання про тимчасовий арешт батька й мачухи.
Люди кричать: «Вбивця!». Він наляканий, але вже їде.
Ось Алешандре.
Ви визнаєте вину?
Не визнаю.
Чому це відбувається?
Відійдіть!
Алешандре не визнає свою вину.
Його захищають поліцейські.
Люди продовжують кричати: «Вбивця!».
Алешандре захищають поліцейські.
Він намагається зайти до будівлі.
Який хаос.
Люди переслідують його, він обходить відділок.
Ось… Він заходить.
Як на мене, справа набула ризикованих обертів.
Якби вони не зібрали достатньо технічних доказів,
що підтвердили б підозри, які поліція мала від самого початку,
то це все вилилося б у скандал.
Іноді, ще на самому початку слідства,
бажаний результат вже визначено наперед.
Потрібно оцінити всі елементи,
які зібрали слідчі
протягом усього процесу розслідування,
щоб дійти до якогось висновку.
Без цієї передумови неможливо нормально провести розслідування.
Преса мусить діяти швидко, хутко. Вона працює у стислі терміни.
Тож коли стається злочин,
журналісти прагнуть відразу знайти винних.
Коли представники правосуддя — чи під час розслідування
чи протягом суду —
намагаються потурати запитам із преси,
справи кепські.
Я маю виконувати закони Бразилії.
Законодавство встановлює, як сторони можуть збирати докази.
І поки докази свідчать не на користь підсудних.
Під час мого першого інтерв'ю, яке я дав,
за кілька днів після злочину,
журналіст запитав, про який термін для обвинувачених я клопотатиму.
Я відповів: «Пане, розслідування триває.
Не відомо, чи висуватимуть звинувачення,
чи буде суд, присяжні, і чи взагалі їх засудять.
А ви вже питаєте, скільки вони сидітимуть?»
Один щотижневик опублікував на своїй шпальті заголовок «Вони винні».
Фраза «Це зробили вони» — це взагалі-то засуджувальний вирок.
…у справі Нардоні. І вона така компетентна.
-Алешандре Нардоні… -Алешандре й Анна свідчитимуть…
Після всього, що мати пройшла під час слідства…
Люди тільки про це й говорили.
У магазині, у барах… Про це говорили весь час.
Справедливість! Справедливість!
Ізабеллу викинули із шостого поверху.
Справедливість. Їм це не зійде з рук.
За справою стежили так, ніби це мильна опера.
Домогосподарочки, ви справді думаєте, що налякана п'ятирічна дитина
матиме терпіння знайти ножиці,
щоб перерізати захисну сітку і плигнути з вікна?
Що за маячня?
Моє життя пішло шкереберть.
З кожною новою деталлю я питала себе:
«Що відбувається в моєму житті?»
Ексклюзивне відео.
Камери відеоспостереження зафіксували останні миті життя Ізабелли.
Ви побачите все, що сталося в магазині.
Це відео раніше не публікували.
КЕПСЬКІ АКТОРИ
БАТЬКИ-МОНСТРИ
Вбивці! Вбивці!
Публіка спрагла до…
РІКАРДО МОЛІНА ПРИВАТНИЙ ЕКСПЕРТ
…трагедій ще
з античних часів.
Чи зможуть Анна Кароліна Жатоба та Алешандре Нардоні втекти з країни?
Справедливість! Справедливість!
Справедливість!
Хто убив Ізабеллу?
Усе вийшло з-під контролю.
Про це говорили по телевізору 24/7.
Мене весь час показували по телевізору.
На вихідних троє свідків, які мешкають у будинку, де стався злочин,
дали свідчення щодо загибелі Ізабелли.
Я говорив із медсестрою,
яка сказала, що чула шум із будівельного майданчика,
крізь який можна було запросто втекти.
Я говорив із…
РОЖЕРІУ ПАНЯН ЖУРНАЛІСТ І ПИСЬМЕННИК
…будівельниками й питав, чи не помітили вони нічого дивного.
Вони сказали: «Ні, але деякі люди ночують тут у робочі дні,
може, вони щось знають».
Бригадир подзвонив колезі, який був тут у неділю,
і попросив його підтвердити інформацію.
Ґабріелю.
БРИГАДИР
Слухай, тут ніхто не шастав минулої неділі?
То було відчинено?
Нічого не взяли, але вхід відчинили?
Було відчинено.
Він сказав мені, що коли прийшов туди вранці
у неділю,
то помітив, що хтось виламав ворота.
Дерев'яна панель виламана.
Вона мала б бути прибита цвяхами, як усі інші.
Усі інші прибиті,
а цю виламали, щоб можна було пройти.
Нічого взяли,
але бригадир демонструє, як легко залізти на майданчик.
Він сказав: «Я бачив, що в наших речах рилися.
Я знав, що хтось заліз до нас».
-Ви були там тієї ночі, Ґабріелю? -Ні.
БУДІВЕЛЬНИК
На вихідних я там не залишаюся.
І що зробила поліція?
Статтю щойно опублікували,
а поліція тоді саме вирішувала, чи відпускати подружжя.
Тож вони відвезли того будівельника у відділок.
Він прибув до відділку, зустрівся з поліцейськими, і, мабуть,
на нього тиснули, щоб він змінив свої покази.
Потім вони вивели його до журналістів, і він сказав: «Я нічого не казав.
Ворота не виламані. Нічого не було».
Я нічого не знаю. Я нічого не знаю про проникнення.
-Злодій вдерся чи ні? -Ні.
-Ви давали інтерв'ю? -Ні.
-Ні? Що ви сказали? -Ні.
Нічого не вкрали, ніхто не вдерся.
-То там нікого не було? -Ні.
Проблема в тому, що поліція не взялася за цю зачіпку.
Якби вони розслідували, то знайшли б того, хто вдерся туди.
Це був сержант Мессіяс разом із двома іншими поліцейськими.
На місце події приїхали понад 30 поліцейських
і вони провели зачистку периметра, як і годиться у таких випадках.
Чому поліція не знала,
що тієї ночі хтось проник на будівництво?
Бо цей сержант не додав цей факт до свого звіту.
Як це зам'яти?
Тиснеш на неосвічену й налякану людину й кажеш їй:
«Заперечуй усе до кінця».
І так він і зробив.
ПРАВООХОРОНЦІ ВИРІШАТЬ, ЧИ ВІДПУСКАТИ ТАТА І МАЧУХУ
ІНСТАНЦІЯ ВІДПОВІСТЬ НА КЛОПОТАННЯ ЗАХИСТУ ПРО УТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ
СУДДЯ: ОДНІЄЇ ЛИШЕ ПІДОЗРИ НЕ ДОСТАТНЬО ДЛЯ ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ
О 14:30
після тижня в ув'язненні Алешандре звільнили.
Дякувати Богу.
Пара вирушила на медогляд у супроводі спецпризначенців.
Потім вони вийдуть на волю.
Там я їх і зустрів уперше.
Мене здивувало те, що вони почали сміятися.
Вони почали говорити так, наче нічого й не трапилося.
Я навіть спитав у чоловіка:
«Чому ви смієтеся? У вас дочка померла».
Їх відвезуть у безпечне місце.
Ми розуміємо, що вони не становлять ризику чи небезпеки.
18 КВІТНЯ 2008 РОКУ
У день, коли пару привезли до відділку для показів,
територію повністю оточили
репортери, оператори,
фотографи й гелікоптери.
Також сталося дещо, чого я раніше ніколи не бачив.
Допит подружжя було призначено на 18 квітня —
день, коли жертві мало виповнитися шість років.
З днем народження тебе! З днем народження!
Я призначила допит на цю дату
абсолютно випадково.
Люди, які думають, що це свідоме рішення,
помиляються, бо це не так.
Це була така стратегія, я гадаю.
СПЕЦПРИЗНАЧЕНЕЦЬ
Вона мала вивести їх на емоції. Це така техніка допиту.
Так часто роблять.
Стратегія «хороший і поганий поліцейський».
Навіть діти про це чули.
Не було спроб тримати щось у таємниці.
Інформацію оприлюднили.
Перед відділком навіть встановили біотуалети,
щоб натовп якось посилив
тиск на подружжя, аби вони зізналися.
Вони провели там понад 20 годин
і так і не зізналися.
Під час допиту Алешандре Нардоні та Анна Кароліна Жатоба
заперечили свою причетність до смерті Ізабелли.
Опис подій, який надала пара,
а також деталі про їх прибуття до будівлі
у ніч на 29 березня не збігаються з інформацією,
яку надали свідки та судова експертиза.
Алешандре Жатоба, батько Анни, мачухи Ізабелли,
не сумнівається в невинності подружжя.
Вона сказала: «Не можу в це повірити».
Я сказав: «Сил тобі».
БАТЬКО АННИ
«У житті всі переживають труднощі, але ми маємо довести вашу невинність».
-Чого ви найбільше боїтеся? -Нічого. Я почуваюся впевнено.
Знаю, що вони цього не робили, і ми це доведемо.
ТАТО АЛЕШАНДРЕ
-А якщо поліція доведе протилежне? -Не уявляю, що вони можуть довести.
Щодня хтось каже, що буде нове рішення,
але треба чекати.
Немає сенсу спекулювати.
Зарозуміла поведінка батька Алешандре
та наполегливі зусилля його родини бути в центрі уваги
можна інтерпретувати так: «Вони впливові,
тож їм це зійде з рук».
Я чула, що люди так кажуть.
«Невже заарештують таких заможних людей?»
Батько й дідусь — також адвокат.
Завжди спокійний і зібраний,
податковий адвокат Антоніу Нардоні, здається, тримає все під контролем.
У Алешандре було щось таке…
Він тримався з піднятою головою, і так, наче із викликом, дивився.
У мене було враження, що він собі думав:
«Робіть, що хочете. Мій тато все владнає.
Мені нічого не загрожує, тато прикриє мене».
Незважаючи на вік, в його поведінці не було зрілості.
Тато вирішував усе —
усі справи, конфлікти, сварки.
Навіть у квартирі, де він жив.
Ніщо не купувалося за власні гроші,
бо він не міг собі цього дозволити.
Доходило до того, що батько обирав навіть декор.
Йому нічого не належало. Усе належало його родині.
Він міг цим користуватися за умови, що гарно поводився.
Алешандре нічого не знав про повсякденне життя Ізабелли.
Не знав, як звати її вчителів чи лікаря.
Він платив аліменти, бо так вирішив суд.
Якщо поцікавитися батьком цієї дитини, Алешандре Нардоні,
у нього ціла історія невдалих спроб
стати ідеальним сином для своєї родини.
У нього в минулому були епізоди агресії,
навіть до дружини й матері Ізабелли.
Із часом він став більш агресивним.
Поговоріть із нами!
Поспілкуйтеся з пресою.
Алешандре?
Алешандре? Як дітки, Алешандре?
Єдине, що я пам'ятаю, це стара заява в поліцію,
яку на нього написала Ана Кароліна Олівейра,
в якій вона його звинувачує в погрозах, коли Ізабеллі було 16 місяців,
бо Ана записала Ізабеллу в дитячий садок без його згоди.
Ми мусили написати заяву, бо він мені погрожував.
Він хотів мене вбити.
Так. Він казав, що вб'є мене.
ПОСВІДЧЕННЯ ВОДІЯ ІМ'Я: АЛЕШАНДРЕ АЛВЕС НАРДОНІ
Можливо, він якось і лупцював дітей,
та за межі ніколи не виходив.
Особливо з Ізабеллою. Він ніколи її не бив.
Її мати це підтверджує.
Чого не вистачає в ЗМІ?
Версії подій від подружжя.
Складно забути відоме інтерв'ю сім'ї Нардоні в програмі Fantástico.
Це було найпопулярніше шоу на бразильському телебаченні.
Ми підійшли до Антоніу Нардоні.
«Пане Антоніу, ми б хотіли взяти інтерв'ю в пари».
Він подзвонив нам уночі і сказав:
«Добре. Буде вам інтерв'ю».
Це була неймовірна сенсація.
Вас звинувачують у серйозному злочині. Як ви даєте собі із цим раду?
Це була катастрофа.
Вони загнали себе в пастку, бо розхвилювалися
і не мали навичок говорити на публіку.
І журналіст цим скористався.
Що ви відчуваєте після трагічної смерті Ізабелли?
Нам це дуже болить.
Через те, що про нас кажуть люди,
через осуд і те, що нас засудили,
хоча ми невинні.
Розумію.
Що я можу сказати? Ми з дружиною…
Як би це сказати? Ми така ж сім'я, як і всі інші.
Ми всі дуже прив'язані одне до одного.
Ми дуже згуртована родина.
Після того інтерв'ю ми відкинули усі сумніви.
Ми були абсолютно впевнені.
Її плач виглядав по-дитячому, безглуздо.
Вона вдавала, що плаче. Це навіть не смішно.
Вона не пролила і сльози.
«Ми були сім'єю».
То що? У мене теж є сім'я.
Багато сімей сидять за одним столом,
а потім хтось когось візьме і заріже.
Ще дещо привернуло увагу
глядачів інтерв'ю.
Коли Алешандре намагався говорити,
мачуха його перебивала ще до того,
як він встигав закінчити речення.
Вони не знають, які ми. Тобто…
Усе, що вони про нас знають, вони побачили в пресі, а це…
Майже все, що про нас розповідають, — вигадки. Немає…
Ніхто не знає нашу родину. Ніхто не знає, які ми насправді.
Після інтерв'ю у Fantástico багато людей поспіхом зробили висновок,
що в парі домінувала Жатоба.
Але глибший аналіз спростовує такі припущення.
Вона була жертвою насильства.
Вона більше говорить, нервується, хвилюється. Тут головна не вона.
Ще одна важлива деталь в історії Анни Кароліни Жатоби —
це те, що в неї була депресія.
Післяпологова депресія.
У неї була серйозна депресія, коли її сину було 11 місяців.
Цей безлад уособлює її психічний стан.
Її дім відображує, що в неї в голові.
Там не все добре.
Їй було боляче, вона страждала.
Хто каже, що вона щаслива?
Ну, трималися вони за руки в супермаркеті? І що?
Її ізолювали від друзів.
Вона не спілкувалася з друзями, їй ніхто не дзвонив.
Ми не ідентифікували жодного її друга.
Розгляньмо гіпотезу, що ми маємо справу з нормальною парою,
з людьми, які не схильні до насилля чи жорстокості.
У якийсь момент хтось із них розлютився і вдарив дитину.
Уявімо на секунду, що в них не було наміру вбивати,
але попри це все й закінчилося смертю.
Тобто це не просто помилка, якої людина припустилася.
Ми говоримо про людину, яка вчинила злочин і намагалася його приховати.
Я не знаю, що там насправді сталося.
На місці злочину мою увагу одразу привернули
плями крові.
З двох причин. По-перше, через їхню морфологію.
Я також помітила, що їх намагалися вивести,
була спроба стерти плями.
Але їх було добре видно.
Плями крові були на шляху від дверей
до дивана.
Плями крові біля вхідних дверей
мали траєкторію падіння, яка вказувала на те,
що Ізабеллу заносили на руках.
Вона зайшла не сама.
Краплі відповідали крокам дорослої людини.
Форма падіння крапель крові збігається зі зростом батька.
Припустимо, що Анна доклала величезних зусиль і несла дівчинку.
Тоді плями крові мали б іншу морфологію,
бо висота падіння менша.
Тут, біля дивана,
було ще кілька плям крові,
на додачу до тих, які я бачила у дверях.
Сліди крові приводять нас
прямо до спальні, де спали інші діти.
Постіль і білизна були трохи зім'яті.
Тут теж були краплі крові.
Остання пляма крові, яку ми знайшли в цій квартирі,
була на підвіконні.
У раковині був брудний посуд,
але я помітив там ножиці.
І я подумав:
«Цим предметом можна було б перерізати захисну сітку».
Ми знайшли в ножицях
залишки захисної сітки.
На її ліжку було багато іграшок.
Воно було застелене, на ньому ніхто не сидів.
До того ж,
на ліжку був малюнок Ізабелли.
Тому батько аж ніяк не міг вкласти її у це ліжко, як він стверджував.
Ці його слова не давали мені спокою.
Чому батько збрехав?
ВІДДІЛ СУДОВОЇ ЕКСПЕРТИЗИ
Підсудних викликали до суду
і запросили взяти участь у реконструкції злочину,
що відбулася вранці в неділю 27 квітня 2008 року.
Команда криміналістів збиралася відновити версію,
яка, на думку підсудних, свідчила б на їхню користь.
Та вони відмовилися від участі.
Вони сказали, що не надаватимуть докази проти себе.
27 КВІТНЯ 2008 РОКУ
Очільник поліції офіційно попросив суддю Маурісіо
забезпечити безпольотну зону
в радіусі 2 км.
Але преса вигадала, як це обійти.
Вони орендували балкони навколишніх квартир
і розмістили там репортерів і коментаторів
з потужними камерами, щоб зафільмувати реконструкцію.
Майже три години команда з десяти професіоналів
провела в будівлі, де стався злочин 29 березня.
Після реконструкції ми встановили точну хронологію подій.
Ми склали таймлайн.
Це було дуже важливо.
Ми перевірили всю інформацію, яку мали на той момент,
і яку не було верифіковано від початку слідства.
Наприклад, у машині був GPS-пристрій.
Ми змогли точно визначити момент, коли вимкнули двигун автівки.
Усі події відбулися після 23:36.
Вони пішли нагору. Зайшли у квартиру.
Усе відбулося за 15-хвилинний проміжок часу.
О 23:49
консьєрж почув звук, схожий на удар автомобіля.
Він негайно виходить і дзвонить голові об'єднання мешканців будинку..
Той відчайдушно викликає поліцію.
Диспетчер отримує дзвінок рівно о 23:50.
У нас є запис розмови з диспетчером.
У домі грабіжник! Він викинув дитину з будинку!
Ми використали цей запис, щоб визначити точний момент,
коли підсудний спустився перевірити тіло..
Це відбулося о 23:50, на кілька секунд пізніше.
Це означає, що за хвилину після того, як Ізабеллу викинули з вікна,
підсудний уже був біля її тіла.
У цей час Анна залишається у квартирі, робить дзвінки.
Першим, кому дзвонила Анна, був її батько.
Дзвінок був швидкий, кілька секунд.
Потім, через шість секунд, вона дзвонить тестю.
Це була швидка розмова.
Поки вона говорила, Ізабелла вже лежала там.
Вона розмовляла з батьком і тестем
у той самий момент, коли пан Лусіу телефонував у поліцію.
А вона була нагорі. Говорила по телефону.
Тобто якби там була третя людина, вони б були разом.
Вони сказали, що повернулися до машини.
Дівчинка спала,
а вони спустилися до машини, щоб забрати решту дітей.
І вже коли зайшли до квартири, то зрозуміли, що Ізабелли немає.
Якщо вірити свідченням обвинуваченого,
він спустився на перший поверх після півночі.
Реконструкція — ключовий етап, щоб з'ясувати точну хронологію подій.
Не клеїться.
Алешандре Нардоні та Анна Кароліна Жатоба в наручниках.
Цієї середи для них було обрано запобіжний арешт.
На наших очах, о 22:33
їх везуть у Дев'ятий відділок поліції.
Ось Алешандре Нардоні…
…на задньому сидінні.
Ось Алешандре. Його везуть у цій машині.
Анну Кароліну Жатобу везуть у машині спецпризначенців.
Ми отримали наказ прибути до будівлі,
взяли їх під варту. У натовпі аплодували в цей момент.
Наша робота полягала в супроводі, щоб їх не лінчували.
Прибуття до відділку теж не пройшло спокійно.
Окрім журналістів,
на подружжя чатував цілий натовп глядачів.
Через задній вхід.
Рішення судді
негайно повідомили засобам масової інформації.
Офіцери, які затримали пару,
прибрали тонування із задніх вікон авто
для транспортування в'язнів.
Ясна річ, це зроблено свідомо.
Копи навіть сказали журналістам та операторам:
«Ось вам подаруночок».
Окрім цього,
коли вони приїхали до відділку, їх змусили чекати в машині
з відчиненими дверима, щоб усі могли сфотографувати їх,
наче це якийсь кубок чи мисливський приз,
який уполювали поліцейські.
Я знімаю.
-Пане… -Скажіть щось, чорт забирай!
Припиніть. Досить.
Перепрошую.
Обережно!
Поліція не може завадити роботі преси.
Направду, поспішати не було сенсу.
Їх заарештували, вони були в безпеці.
Ми були поруч, щоб захистити їх.
Я не хотів спішити лише щоб завадити пресі.
Якщо вони їх і знімали, то це їхні справи.
ПАРА ПОСТАЄ ПЕРЕД РОЗЛЮЧЕНИМ НАТОВПОМ
СУД ПРИЙНЯВ ОБВИНУВАЧЕННЯ І ВИДАВ ОРДЕР НА АРЕШТ БІЛЯ 18:00.
Преса завжди полює на сенсації.
Часом, під впливом моменту
та поспішаючи розповісти історію першими,
вони можуть ненавмисне перетворити ситуацію на виставу.
Чи вважати це експлуатацією?
Не знаю, чи це експлуатація.
Я знаю лише, що ця справа зачепила всю країну.
Схоже, через цю справу суспільство прожило катарсис.
Цей випадок, без сумніву, символізує складні стосунки
між ЗМІ та системою кримінального правосуддя.
І ці відносини мають давню історію.
У період інквізиції натовпи збиралися на площах
дивитися на публічні страти.
Люди відчували задоволення,
коли бачили, як «вершиться правосуддя», незалежно від того, кого судили
і які докази ставали причиною страти.
Упродовж історії люди завжди проявляли неабиякий інтерес
до кримінального правосуддя.
Цей злочин стався в родині середнього класу,
а це сильно впливає на громадську думку.
Аудиторія середнього класу,
доволі численна,
так чи інакше уявляє себе
на їхньому місці.
Я бачу себе в тій квартирі.
Щось мене притягує до цієї справи.
Я хочу дізнатися більше.
Ось вам і рецепт високих рейтингів.
Деякі ЗМІ перейшли межу.
Вони повністю забули про свою відповідальність.
Як вони могли зробити непрямий звуковий тест,
без участі цих людей?
Створювати новини за допомогою детектора брехні…
Я таке не сприймаю.
КАЛІБРУВАННЯ
ДРУГА ІСТОРІЯ ВІД FANTASTICO
…що про нас кажуть люди,
через осуд і те, що нас засудили,
хоча ми невинні.
БРЕХНЯ
Я не продюсував цю історію
і ніколи б цього не зробив.
Я не згоден із нею.
СУПЕР-ПОП ІЗ ЛУСІАНОЮ ЖІМЕНЕЗ
ЕКСКЛЮЗИВ: ФРАНСІСКУ СЕМБРАНЕЛЛІ ГОВОРИТЬ ПРО СПРАВУ ІЗАБЕЛЛИ
Дякую, що запросили.
Сембранеллі сприймали, як національного героя.
-Як ся маєте? -Вітаю.
Як до вас звертатися? Франсіску, Шіку чи Сембранеллі?
-Люди кличуть мене Сембранеллі. -Сембранеллі, так?
То що, почнімо з початку, га?
Прокурор Франсіску Сембранеллі став відомим завдяки справам,
що збудили громадськість.
Ви стали суперзіркою в справі Нардоні.
Чи вплинуло це на вас особисто?
До вас проявляли агресію? Чіпали вашу родину, дітей?
Через що вам довелося пройти?
Люди говорять зі мною на вулиці.
Не знаю, як із цим бути, я сором'язливий.
Я не знаменитість.
Я продовжую робити свою роботу, як і завжди.
Але я ставлюся…
Якщо чесно, я був готовий до суду присяжних.
У 2008 році, через три місяці після подій.
Я казав це всім журналістам, які питали:
«Що потрібно, щоб передати справу до суду?»
Я відповідав: «Нічого. Суддя просто має видати ордер,
і ми зберемо присяжних із тими доказами, які в нас є.
Їх достатньо, щоб їх засудити».
Обвинувачення хоче використати публічність справи.
Адже легше дістати бажаний результат,
коли весь цей галас навколо
впливає на темп суду й розслідування.
Люди надсилали свої фото разом із листами,
повідомленнями від щирого серця.
Я усвідомила масштаб усього цього,
коли почала отримувати всі ці зворушливі листи,
які описували, як люди інтерпретують та сприймають цю історію.
Декого вона спонукала назвати свою Ізабеллою.
Одним словом, ці листи такі зворушливі.
Дивіться.
«Ми не знайомі. Я Розана, мені 47 років
і я мати трьох дітей.
З 29 березня 2008 року
ми ненароком стали подругами.
Коли я почула про трагедію Ізабелли,
не могла не уявляти себе на твоєму місці.
З того сумного дня я кілька ночей не могла спати,
думаючи про тебе і твою доньку.
Я уявляла твій біль.
Але я знаю, що ніколи не зможу повністю зрозуміти, як це.
Я думала, чим можу допомогти,
тож 18 квітня
на мій та Ізабелин день народження,
я намалювала плакат проти безкарності.
Відтоді я була на кількох протестах, зокрема й у день суду.
Я стояла перед судом, доки їм не винесли вирок».
ІЗАБЕЛЛА НАЗАВЖДИ
Знаєте, ми хвилювалися до останнього моменту.
Бо щодня, щотижня, щомісяця
ми отримували новини.
Ми хотіли знати, як йде розслідування.
Ми страждали цілі два роки.
Напередодні суду був…
Найгірший вечір у моєму житті.
Час зупинився, день усе ніяк не наставав.
Сьогодні початок суду
над Алешандре Нардоні та Анною Кароліною Жатобою,
яких звинувачують у смерті Ізабелли в березні 2008 року.
За всю історію Бразилії лише кілька разів суд привертав до себе стільки ж уваги,
як кейс подружжя Нардоні.
Навколо цього судового процесу,
який транслюють по телебаченню, здійнявся неабиякий гамір.
Судовий процес був сповнений напруги.
Тротуар перед судом був повністю забитий людьми.
Той натовп мене лякав.
Там було стільки людей, стільки знімальних груп.
Я не хотіла проходити повз усіх цих людей.
У голові крутилося: «Що я тут роблю?»
НАРДОНІ ЗМІНЮЮТЬ АДВОКАТА НАПЕРЕДОДНІ СЛУХАННЯ
Довіра — найголовніше у відносинах між адвокатом і клієнтом.
У справах про злочини проти життя, як-от убивство людини,
клієнту потрібен винятковий спеціаліст.
А в Роберту Поджвал — досвідчений чоловік.
Він один із найкращих адвокатів країни,
тож із ним він почувався в надійних руках.
І 44-річний Роберту Поджвал, і 49-річний Франсіску Сембранеллі
закінчили один університет у Сан-Паулу.
Обидва перебувають на піку кар'єри.
Поджвал працював із неоднозначними справами
і виграв 13 із 15 справ, за які брався до кейсу Ізабелли.
Вочевидь, це була завідомо програшна справа.
Але я не відмовлюся від неї
лише через хвилювання, що можу її програти.
Їх засуджують несправедливо.
Але вони мають право на захист.
Дорогою до зали суду
адвоката Роберту Поджвала освистав натовп,
який зібрався, аби подивитися на суд.
Поджвал зазнав фізичного насилля перед судом.
Це божевілля. Адвокат захищає не злочин.
Люди навпроти суду, на жаль, вболівали за вирок.
Їхні емоції підігріли ЗМІ, які щоденно висвітлювали
і показували цю справу в новинах.
Ця студентка юридичного факультету принесла із собою воду і їжу.
Вона встала зрання, щоб зайняти місце в черзі.
Звідки ви приїхали?
Із Понта-Нова, десь за 800 км звідси.
Це на півночі Мінас-Жерайс.
Їх мають посадити. Вони вбивці.
Вони винні.
Вони винні, доки не доведено протилежне.
Доказів, що на місці злочину була третя людина, немає. Винні.
Їх треба посадити. Вони монстри.
Вірю, що вони винні, як вірю в Бога.
Суспільство їх засуджує.
А ще є присяжні, звичайні люди,
які репрезентують суспільство, коли когось судять.
Ці люди зайшли до суду, аби винести вирок над подружжям.
Якось не віриться, що вони були неупереджені.
СУДОВА ВЛАДА РЕГІОНАЛЬНИЙ СУД
Це ніби виграти в лотерею —
бути присяжним у такій справі, як кейс Нардоні.
По-перше, треба бути зареєстрованим присяжним саме в тому суді.
Тоді, якщо вам пощастить бути серед попередньо обраних присяжних,
ви лише один із 25 потенційних кандидатів.
І із цих 25 присяжних буде обрано лише сім.
СУДДЯ
Прокурор Сембранеллі
дивиться на присяжних, на чиїх плечах уже нависає
величезний тягар громадської думки, і промовляє:
«Ви несете відповідальність
за результат, і ви відповідатимете за нього
перед суспільством».
Чи сказала б таке людина, яка прагне справедливості?
Захист просив Верховний суд відкликати присяжних
через упередженість, що зумовлена
хвилюванням громадськості під час розгляду справи.
Повністю неупереджений суд був можливий хіба на Марсі.
Бо всі в Бразилії знали про цю справу. Звісно, на присяжних це вплинуло.
Я приїхала до суду, чекала,
а тоді свідчила першою.
Я обрав чотирьох свідків.
Першою була мама Ізабелли, Ана Кароліна.
Вона могла розповісти історію родини.
Вона могла описати стосунки з донькою,
колишнім чоловіком,
мачухою.
Вона могла описати стосунки з Алешандре, коли вони були одружені,
як вони змінилися після розлучення
чи навіть після злочину.
Її свідчення були важливі, емоційні.
Коли я прийшла до суду, щоб дати свідчення,
пригадую, що суддя був навпроти,
а подружжя сиділо праворуч від мене.
Я уникала зорового контакту з ними.
Я не хотіла на них дивитися.
Я намагалася зосередитися на тому, що мала зробити в той момент.
Я намагалася не зважати на їхню присутність.
Цього понеділка наш репортер Сандру Барбоса
слухав свідчення матері Ізабелли,
Ани Кароліни де Олівейри.
Сандру, який момент зі свідчень Ани Кароліни був, так би мовити,
найбільш зворушливий?
Щоразу, коли вона згадувала доньку,
коли її питали про стосунки з донькою,
її переповнювали емоції.
У якийсь момент вона заговорила про те, як її донька хотіла
навчитися читати й писати.
І від згадок про доньку вона розплакалася.
СВІДОК: ІЗАБЕЛЛА МРІЯЛА НАВЧИТИСЯ ЧИТАТИ
ОСКІЛЬКИ ВОНА ВЧИЛАСЯ В ШКОЛІ І…
(У ЦЕЙ МОМЕНТ СВІДОК ЗНОВУ ПОЧИНАЄ ПЛАКАТИ)
Я дала свідчення.
Я годинами говорила
про мої спогади,
про те тепло, про емоції…
Після свідчення суддя має запитати,
чи згодні сторони відпустити свідка.
Свідок може залишатися в ізоляції в залі суду,
але не може піти, доки не погодяться всі сторони.
Суддя запитав: «Чи можна її відпустити?»
Я погодився.
Захист не погодився.
Конфронтація потрібна, аби порівняти заяви
обвинуваченого та матері.
Я дуже в цьому зацікавлений.
Я зробив це, щоб перестрахуватися.
Я не хотів, щоб мати була присутня на суді.
Через це на мене вилилося чимало критики.
Я готувалася до цієї ситуації, до суду.
Я була готова знову зіштовхнутися із цією реальністю.
Але я не була готова до ізоляції.
Суддя Маурісіу Фоссен підтвердив, що мати Ізабелли має залишитися
до останнього свідчення.
Через прохання сторони захисту ізолювати матір,
вона мала пробути там кілька днів.
Свідків треба ізолювати.
Вона пережила емоційний шок,
тож ситуація була делікатна.
Вони вбили мою онучку.
Вони щодня вбивають її, а тепер хочуть вбити мою доньку.
Їй потрібна підтримка сім'ї.
Це мінімум, який їй зараз потрібен. Підтримка її сім'ї.
Ми прийшли її підтримати,
але їй відмовили в праві на страждання, на плач.
Вони хотіли тримати її якомога далі від присяжних.
Вона так мучилася, поки була в тій кімнаті сама-самісінька,
без мене, без батька.
Поруч не було нікого, хто б її розрадив,
підтримав би.
Навіть люди, які приносили їй їжу,
не говорили з нею.
Вони ізольовані від присяжних.
Не можна навіть вийти з суду й зупинитися в готелі.
Усе мало бути там.
Ми вийшли із зали суду в коридор
і на іншому кінці коридору було приміщення,
яке обладнали під гостьову кімнату.
Їй довелося провести кілька ночей у суді.
Її кімната була через стінку з нашою.
Я її не бачив,
але ми чули її плач кілька разів.
Через доньку її переповнювали емоції.
Ця мить закарбувалася в моїй пам'яті.
Тож я провела там чотири дні,
сама в кімнаті.
Я більше не могла цього витримати.
Зрештою, це був суд моєї доньки.
Розгорталася історія мого життя.
А я не могла дивитися.
У якийсь момент він із якоїсь причини здався
і погодився, щоб Ану Кароліну відпустили.
Та вона навіть не дивилася суд.
Емоційно вона була так виснажена, що поїхала додому.
Я вже в такому стані, що більше не можу бути там.
Дуже складно
не могти ні з ким не розмовляти.
Тут щось відбувалося, а я не могла дізнатися, що саме.
Я не могла ні з ким бачитися.
Він загнав мене в пастку у момент найбільшої потреби.
Мати не могла
бути присутньою на суді над вбивцями її доньки.
Це важко.
Їй заборонили брати участь у тому,
що могло б допомогти їй загоїти рани
і усвідомити, що сталося.
Якби я був адвокатом подружжя Нардоні,
я б намагався спростувати кожен доказ.
Я б намагався спростувати всі докази,
проаналізувавши кожен із них окремо.
Поджвал — чудовий адвокат
я його неабияк поважаю,
але в цій справі його аргументація не була на висоті.
Та, зрештою, це було складне завдання.
Вони б гарантовано отримали термін.
Гадаю, захист погано попрацював над деякими деталями
судової експертизи.
Стороні захисту заважають? Чому?
Я не можу й не хочу стверджувати, що стороні захисту заважають.
Але я можу сказати, що з того моменту, як ми прийшли сюди,
ми натрапили на чимало перешкод.
Я чув про справу Нардоні від самого початку,
бо адвокати пари приходили до мене
і запрошували долучитися.
Я сказав татові Алешандре:
«Залиште гроші собі, бо ваш син винен.
Його засудять».
Та я однаково не згоден із багатьма речами у звіті.
ЗВІТ: УБИВСТВО
ЖЕРТВА: ІЗАБЕЛЛА НАРДОНІ
АВТОРКА: Р. ПОНТЕС
Поліція, судові експерти, прокуратура…
Ні в кого не було прямих доказів.
Доказів, які неможливо спростувати.
І що вони зробили?
УПРАВЛІННЯ ГРОМАДСЬКОЇ БЕЗПЕКИ
Коротке 3D-відео,
яке ілюструє, як стався злочин.
Вони намагалися змалювати, що сталося тієї ночі.
І це був їхній «прямий доказ».
Але, по суті, це нічого не доводить.
Це просто відео.
МІСЦЕ, ДЕ БУЛО ЗНАЙДЕНО ЖЕРТВУ
Це відео зафіксувало те, що сталося, на думку людей.
Але суд іде далі.
Анімація була створена
з використанням доказів, знайдених на місці злочину,
і реконструкції, від якої вони відмовилися.
У нас було достатньо деталей, щоб відтворити хронологію подій.
Це абсолютна правда? Це правда експертів.
Вони проробили роботу, склали звіт і реконструювали злочин
на основі свого розуміння походження тих слідів.
Це такий синдром, який я часто бачу в поліцейських звітах.
Я називаю це «шерлокізм».
Професіонали вважають, що треба все пояснити.
Вони знайшли 13 плям чи крапель крові, якщо я не помиляюся.
Тож вони підлаштували під них історію. «Вона прийшла звідси туди,
потім встала, пішла до іншої спальні…»
Прокурор має підготувати детальний опис до суду.
Це як у кіно. Зі структурою, розвитком подій…
Це дає присяжним враження, ніби прокурор знає все.
Але в справі Ізабелли це не так.
Ми не знаємо всього.
На дверях спальні жертви
була пляма крові у формі дитячої руки.
Адвокати запитали:
«Чому дитина не торкається до дверей на вашому відео?»
Експерти відповіли: «Це не вписувалося у нашу хронологію подій».
Тож я запитав:
«Які ще деталі були знайдені на місці злочину,
що не вписалися у "хронологію" вашого відео?»
Чи є деякі факти неточними?
Авжеж.
Наприклад, коли вона ніби умисно
вдарила голову Ізабелли.
Усе сталося не так.
Ізабелла була саме на цьому місці.
У неї рана на голові, як і на фото.
Ця рана кровоточила в машині.
В авто нанесли реагент, тест на кров був позитивний.
Це реагент, який дозволяє
виявити пляму крові навіть після того, як її витерли.
Я використала реагент, щоб виявити їх.
Я припускала, що можуть бути й інші плями,
і так і було.
Я переконалася, що це людська кров.
Вони сказали, що було насилля, і перевірили машину на кров.
І виявилося,
що вони не змогли підтвердити, що кров у машині була Ізабелина.
Вони зробили аналіз ДНК.
Він не був остаточний,
але вказав, що то чоловіча кров.
То що визначила ця пляма крові?
Що на неї напали? Ні!
Це була не її кров.
Ми не змогли встановити, що це була кров Ізабелли
оскільки вона була змішана з генетичним зразком іншого члена сім'ї,
одного з хлопчиків.
Її кров змішалася з їхньою.
З огляду на розташування на дитячому автокріслі, ймовірно, це кров дитини.
Вони намагалися все це якось склеїти.
«Він загорнув її голову в пелюшку».
Де докази?
«Ми знайшли пелюшку з кров'ю».
«Ви робили тест ДНК?» «Ні».
Тоді це не доказ.
ПОТІМ АННА ЖАТОБА ДУШИТЬ ШИЮ ДИТИНИ
І ще було задушення. У жертви були травми на шиї.
У моргу знайшли сліди від нігтів.
ХАРАКТЕРНІ УРАЖЕННЯ ВІД АСФІКСІЇ ВНАСЛІДОК УДУШЕННЯ
Вони не можуть довести, що це вона задушила дівчину.
Ми помітили очевидні ознаки асфіксії.
Та в цьому конкретному випадку було б надзвичайно важко визначити,
чиї руки
залишили ці сліди.
Якщо ви хочете засудити двох людей
за смерть дитини,
то мусите вказати, що конкретно зробив кожен із них.
Хто її кинув? Хто вбив? Хто вдарив?
Хто що зробив?
Що доводить, хто що зробив?
Нічого.
Легко повестися на класичну історію
про злу мачуху, яка залишила ті сліди її тілі,
а потім переконала Алешандре,
що з дитиною все було, ніби у фільмі жахів.
Я спитав в експерта:
«Чому на відео ви показали, що мачуха
задушила жертву,
якщо лікар каже, що це не підтверджено?»
Це просто спостереження.
Алешандре Нардоні гризе нігті аж до м'яса.
А ось у Анни були нігті нормальної довжини,
які цілком могли залишити такі сліди.
Звісно, дехто ставить усе під сумнів, наполягає на кожній помилці,
але будь-яке розслідування у світі має вади.
Тоді я сказав присяжним:
«Цей звіт підготували в Інституті судової медицини Сан-Паулу,
одному з найповажніших закладів країни, та в клінічній лікарні.
Але пан Поджвал,
який не вчився в медичному коледжі…
Його колеги не розуміються на судовій медицині,
але заявляють про брехню.
Кому ви більше довіряєте?»
Деякі батьки вважають, що дітей можна лупцювати.
Скажімо, хтось із батьків дав ляпаса дитині, вона впала,
вдарилася головою і померла.
Візьмімо цю гіпотезу.
Батько міг собі подумати:
«Чорт забирай! Що мені тепер робити?»
Він пробує вдати нещасний випадок.
Тоді його розум перестає працювати,
більше не може критично мислити,
зважити наслідки,
тому він діє інстинктивно, агресивно.
Є такий французький термін —
«фолі а де».
Це божевілля в парі.
Це дуже характерно і для подружжя Нардоні, і для інших.
Вони не психопати. Це не їхній профіль.
Люди — це значно більше, ніж злочин, який вони роблять.
Річ у тім, що ми можемо довести,
що вони обоє рівноцінно замішані в злочині.
Вони однаково відповідальні за її смерть.
І як би люди не перекручували факти,
присутність пари на місці злочину
у момент падіння ніяк не заперечиш.
З якого боку не поглянь —
вони не могли бути в іншому місці під час падіння.
Суд добігає п'ятого і останнього запланованого дня.
Присяжні вислухали аргументи сторін захисту та обвинувачення
і тепер зберуться в нарадчій кімнаті із суддею, прокурором та адвокатами.
Натовп біля будівлі суду
чекав, поки рішення судді буде озвучене в мікрофон.
З виправданням не погодилися б.
Суддя мав…
нахабність
встановити кілька гучномовців на вулиці,
щоб виголосити вирок.
Це, м'яко кажучи, був ворожий вчинок до цих людей.
Він же ж суддя!
Ми чекаємо на рішення присяжних,
яке буде виголошене через гучномовці,
щоб натовп біля будівлі суду
міг почути вирок у реальному часі,
коли суддя Маурісіу Фоссен зачитує його в залі суду.
ЗМІ опублікують вирок у реальному часі чи представлять свою версію?
Кожне видання могло запропонувати свою версію моїх слів.
Усе це було враховано.
Вражає, що люди відмовляються розходитися.
Люди були емоційно залучені до всього цього.
Ми з усією Бразилією чекали цього рішення.
А потім, останні кілька хвилин,
я була із чоловіком.
Я тримала його за руку, ми трималися за руки,
поки ми чекали на вирок.
Мовчання виснажувало.
Коли суддя Фоссен оголосив, що їх визнали винними,
не знаю, як я не зламала руку чоловікові.
Відтак вони відбуватимуть такі покарання:
Алешандре Алвес Нардоні
засуджений до 31 року, одного місяця і десяти днів
за вбивство особи, яка не досягла 14 -річного віку,
за обставин,
які обтяжені тим, що жертва була його донькою;
плюс вісім місяців ув'язнення за приховування доказів.
Підсудну Анну Кароліну Тротту Пейшото Жатобу засуджено
до 26 років і восьми місяців
за вбивство особи, яка не досягла 14 -річного віку,
з обтяжуючими…
Я плакала, плакала, плакала,
бо це було…
Правосуддя, якого я так довго прагнула.
Вирок для вбивць,
який оголосив суддя Маурісіу Фоссен у суді Сантани,
приніс полегшення і спокій
обуреному населенню,
що жадало справедливості.
Я дивилася вирок по телевізору.
Це була трансляція наживо.
Це нагадувало фінал чемпіонату світу.
Ізабелла!
Ні! Це не був момент для святкування.
Я просто хотів справедливості. І вона таки настала.
Вирок ув'язнення на 31 рік для нього
і 26 років для неї сподобався глядачам процесу.
Це вселяє надію всім нам, бразильцям. Надію та довіру до системи правосуддя.
Це найменше, що можна зробити для мами.
Я задоволена! Аж на душі спокійно.
Справедливість!
Вбивці!
Поки натовп горланив надворі,
в залі суду панувала мертва тиша.
Атмосфера була гнітюча.
Навіть дихати було важко, бо хіба ж це перемога?
Ніхто не святкував. Ніхто.
Ніхто не усміхався. Не в залі суду.
Вирок винесли два роки тому.
Гадаєте, апеляційний суд може скасувати рішення?
У цій країні складно в щось вірити.
Але я однаково вірю.
У нас є подружжя із трьома дітьми:
двоє спільних і одна татова донька.
Вони собі мирно живуть.
Є відео, як вони гуляють парками і все таке.
Одного дня вони повертаються додому,
сваряться, б'ють одну дитину,
ножицями вирізають отвір у захисній сітці,
і викидають доньку з вікна.
І всім ця історія здалася правдоподібною.
Вони засудили пару до ув'язнення 30 років для нього
і 26 років для неї,
але так і не змогли конкретно визначити, хто що зробив.
Я не сумніваюся,
що історія, яку нам розповіли, насправді не відбулася.
Жодного сумніву.
Я скажу це сьогодні, і ви можете перепитати за кілька років.
Це був перший і єдиний суд у справі Ізабелли Нардоні.
Другого суду не буде.
АЛЕШАНДРЕ НАРДОНІ Й АННА КАРОЛІНА ЖАТОБА У ТЮРМІ З 2008 РОКУ.
ВОНИ ЗАПЕРЕЧУЮТЬ, ЩО СКОЇЛИ ЗЛОЧИН.
Припустимо, що вони весь час брехали.
Тоді можна лише здогадуватися, що між чоловіком та дружиною
була якась домовленість,
яка допомогла їм
змиритися з арештом
і його наслідками для всієї родини,
водночас продовжуючи наполягати, що вони невинні.
Гадаю, люди очікували,
що зрештою або батько, або мачуха
зізнаються і розкажуть, що насправді відбулося.
Вони прагнуть
відбути якнайкоротший вирок.
Це молода пара.
У них усе життя попереду після виходу на волю.
Яким буде цей чоловік?
Коли він вийде з в'язниці, погляне в дзеркало і скаже: «Я вбивця?
Я вбив свою дочку?»
Як він погляне сину у вічі і скаже:
«Твій татко вбив твою сестру»?
Можливо, найменш драматичний шлях —
вважати себе жертвою величезної…
Величезної трагедії, юридичної помилки.
Наче ти платиш за те, чого не робив.
І це дає тобі сили рухатися вперед,
не озираючись. Розумієте?
Якщо ж вони і справді винні, як це оголошено у вироку,
зрозуміло, чому вони утримуються від зізнання.
Це позбавить їх від будь-яких залишків симпатії, яку хтось може до них відчувати.
А так залишається сумнів. Може, вони жертви несправедливості.
Вони обоє винні,
навіть якщо вина — у мовчанні.
Навряд чи такий злочин стався без їхньої змови.
Уся історія свідчить про їхню співучасть.
Ніколи в історії кримінології я не чув
про подружжя, яке засудили й посадили на понад 10 років,
яке наполягає на своїй невинності
і залишається парою.
Вочевидь, і він, і вона
мали можливість вийти на волю,
якби здали одне одного.
Залишилося питання.
Чи погодилася б мачуха заплатити за те, чого не робила?
Я зустріла Жатобу, батька Анни,
у будівлі суду.
Я натрапила на нього в коридорі і сказала:
«Пане Жатоба, скажіть їй, щоб зізналася.
Скажіть їй, щоб зізналася».
Він відповів: «Пані Розо, я їй казав,
але вони її не дозволять.
Їй не дозволять».
Він це сказав, я чула на власні вуха.
Фінансовий шантаж — важливий аспект у цій справі.
Про таке рідко говорять, але воно існує.
Рішення цієї жінки підлягають фінансовому контролю.
Навіть на гігієнічні прокладки треба просити грошей.
Для будь-якої жінки відсутність незалежності в такому — приниження.
Без фінансової підтримки
вона б не мала грошей на приватного адвоката
чи на дітей.
Рішення залишатися парою пов'язане з багатьма факторами.
Ми не наївні і не віримо, що після 14 років
у них досі все казково й романтично.
У 2023 РОЦІ АННА ОТРИМАЛА ВИПРОБУВАЛЬНИЙ ТЕРМІН.
РЕШТУ ПОКАРАННЯ ЗМІНЕНО НА РЕЖИМ ОБМЕЖЕННЯ ВОЛІ.
У 2019 Р. АЛЕШАНДРЕ ПЕРЕВЕЛИ У ЗАКЛАД НАПІВВІДКРИТОГО ТИПУ
З ПРАВОМ НА ТИМЧАСОВИЙ ВИЇЗД.
А потім…
Ізабелла померла, а після суду…
Я мусила почати життя заново.
Дякувати Богу, мені пощастило зустріти мого чоловіка.
Він фантастична людина.
Він прийняв мою історію.
Він почав будувати зі мною відносини,
знаючи, що буде непросто.
З ним я змогла відбудувати своє життя.
Із ним
я пережила радість знову бути мамою.
Це була моя мрія.
Я завжди хотіла знову стати мамою.
Це була моя мета і я змогла її досягти.
Емоційно це була складна вагітність.
Щойно я завагітніла,
знову наринули спогади.
Вагітність Марією Фернандою була простішою,
ніж пологи Міґеу.
Зараз я вже
не така мама,
яка виховує дітей у бульбашці.
Я не створюю для них тягар
бути братом чи сестрою
когось, хто так багато страждав.
Довгий час перед сном
я собі думала: «Я хочу…
Зустріти тебе ще раз — у цьому чи іншому світі».
ІЗАБЕЛЛА
«Я дала обіцянку і виконала її.
Тепер час починати заново».
РОДИНИ НАРДОНІ ТА ЖАТОБА ВІДМОВИЛИСЯ ВІД ІНТЕРВ'Ю ДЛЯ ЦЬОГО ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ
ЗА МОТИВАМИ КНИГ ІЛАНИ КАСОЙ ТА РОЖЕРІУ ПАНЯНА
Переклад субтитрів: Анастасія Перун