Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SAN NICOLA AL MONTE, ITÁLIE 1 486 M N. M, -2 °C
21. PROSINCE
Jsi mrtvý.
Jsi mrtvý! Mrtvý!
Mrtvý!
Mami, nemůžeš mě budit jako normální mámy, že na mě prostě zakřičíš?
Všechny normální mámy jsem zabila.
Tu máš! A tu máš!
Myslíš, že se táta do Vánoc vrátí?
Ty to ještě nevíš? Jeho vrtulník srazil žralok do moře.
No tak, nemůžeš mluvit chvilku vážně?
- Jsme vážně blázínci, co? - Možná až příliš.
Elio, takhle o sobě nemluv.
Nemluvil jsem o sobě.
Aha, tak dík.
Máš štěstí, že jdu pozdě, jinak bych tě ulechtala k smrti.
Běžím do krámku.
Proč? Konečně máme zákazníka?
Není moje vina, že si lidi už nehrají
se starými hračkami.
Ale mně se ta loutka i tak líbí.
Užij si den, zlato. A pamatuj...
Nikdy nepřestávej snít, i když jsi vzhůru.
Výborně.
Rozluč se.
- Ahoj. - Ahoj!
TOVÁRNA SANTA CLAUSE, SEVERNÍ PÓL 2 147 M N. M., -49 °C
Hlavu vzhůru! Do Vánoc zbývá jen pár dní.
Meteorologická služba předpovídá bouři plnou dárků
pro všechny hodné děti. Pro zlobivé samozřejmě nic.
Připomínáme, že interakce s dětmi je přísně zakázaná.
Ale udržujte kouzlo Vánoc.
Nezklamu ho. Miluje velké tužky.
Snad nepřijdu moc pozdě.
Oznámení pro veřejnost.
Když používáte třpytkovou pistoli, musíte ji před uložením očistit.
Jen klid. Ticho!
Vezměte si číslo, vyvolám vás.
Když mluvíme o hračkách, dnes je poslední den,
kdy můžete předvést své vynálezy.
Vykopne letos šéf zase Tripa z kanceláře?
Nebo ho zastaví dřív, než do ní vkročí?
- Devět! - To mám já!
Tak pojď.
Pokud schválí prototyp,
běžte prosím na montážní stanoviště ke zkoušce.
Elfni Mě
Můžu dál, Vaše Hračkovosti?
Zlobivých dětí...
přibývá.
Jste tam, Vaše Hračkovosti?
Kdo je to?
Ale, starý dobrý Trip!
Cos mi přinesl letos?
Vyrobils mi nějaké nové hračky?
Ano. Jsem trochu nervózní, možná skoro dojatý,
protože letos jsem se překonal.
Vyrobil jsem tohle. Říkám tomu mnohozvučná píšťalka.
Rozkošné!
Co tady děláš, Tripe?
Dala jsem ti číslo 60 a právě vyvolali teprve devítku.
Jak je to možné?
Tripe.
Vaše Hravosti, jeho chování ohrožuje
pospolitost elfů, kterou jsme známí po tisíciletí.
Je to hlupák!
Vaše Hračkovosti, tahle píšťalka dokáže vydat
jakýkoli zvuk, který si přejete.
Dětem se bude líbit.
Tak mi předveď mňoukající koťátka, víš, jak je mám rád.
Ano. Funguje naopak, člověk musí vdechovat.
A teď chci slyšet křik jako z hororu, šup!
Proboha.
A teď tkaničku z pánské boty z padesátých let,
jak škrábe o gramofon.
Gramofony miluju.
Ale Tripe! Ale...
Výborně.
- Děkuji. - Rádo se stalo.
A v neposlední řadě můj nejnovější vynález.
Možná moje největší veledílo.
Tak! Uvidíme.
Tohle.
Tohle je točo...
Točo...
- Tóčokáča. - Ano.
Funguje v podstatě podobně jako... Káč...
- Káča. - Díky.
Jenže se netočí ta věcička...
Točí se pokoj!
Otáčí se celý pokoj!
Ano, otáčí se celý pokoj.
Ale víš taky, jak to vypnout, že jo?
No, pracuju na tom!
Jak to zastavíme?
Tripe!
Zastav to!
Tripe!
Hned to zastav, Tripe!
Ale jak?
Zastav to!
Promiňte!
Tripe. Já tě zabiju!
Další!
Tyhle ďábelské vynálezy dáme sem...
SKLAD ZAMÍTNUTÝCH PROTOTYPŮ
Ke všem předešlým.
Tvoje vynálezy jsou nebezpečné.
Šílené.
Moje hračky přinášejí dětem vzrušení, po kterém touží.
Co ty víš o dětských touhách? Viděls někdy dítě?
Co o nich víš ty? Nastudovala sis je v příručce
jako domácí spotřebiče?
Hele, na rozdíl od tebe
jsem pořád ještě elf-konstruktér!
Ty mizerná nulo!
To jsem přehnala.
Tripe, náhodou vím, že hledají sešívače míčů. Omluv mě.
No tak, tobě to trvá! Pohni si.
- Vrať mi to! - Otevřu to.
Chci to otevřít sám.
Dej to sem!
- Můžeme? - Do toho.
FANTASKARTA
Posvátné kladivo Wünderkammer.
Tu mám.
Syn trolla!
To je karta křížence!
Elf konstruktér!
Ten, co má moc vytvářet kouzelné předměty?
Tu nemám.
Přečti, co umí, dělej!
No tak!
Nazdar, nuly.
Ahoj, Giado.
To je Buddy Buddy? Kdes ho sehnala?
Dovolil ti někdo se mnou mluvit?
Já jí ho dal. Můj táta je jako jediný může prodávat.
Na rozdíl od tvojí trapné mámy, co prodává odpadky.
Co to tam schováváš? Ukaž.
Utíkejte!
Srágory!
Vezmeme si kola.
Dělejte, utíkají nám!
Dělejte!
No tak, přidejte!
Kdy se konečně naučíš jezdit na kole?
Nech mě tu a zachraň se.
Ne! Zvládneme to!
Pokud tě chytím, zabiju tě!
Už jsou moc blízko.
To zvládneme, věř mi!
Au!
- Vrať mi to! - Proč?
Co když nevrátím?
Tak pojď, pojď do mě!
Chceš to zpátky?
Přijď zítra na sáňkařský závod. Na Ďáblově skoku.
Když neumřeš, vrátím ti to.
Ale na to stejně nemáš odvahu.
Pitomče.
Pojďte, padáme.
Zapomeň na toho křížence.
Je to trollí spratek.
Tyhle starožitné hračky jsou hezké, ne?
Jen trochu moc staromódní.
Vsadím se, že i Elia už po tobě chce Buddy Buddyho.
Kdybych dostala halíř za každého, kdo se na něj ptá,
už bych byla bohatá.
Řekla jsi kouzelné slovíčko, drahá.
Bohatá.
Ahoj, Ivano. Jak se máš?
Mám jich celý kontejner.
Teď i San Nicola al Monte bude středobod světa.
Ciocco, dej to prosím pryč.
Ale Ivano! Copak mě nechceš?
Ne, nechci! To radši zkrachuju.
Každé Vánoce je to stejné.
Všichni se zblázní do jedné trendy hračky,
a další den bum! Úplně na ni zapomenou.
Bože chraň.
Máš pravdu, ale poptávku určuje veřejnost.
Když to říkáš.
Máme lidem dávat to, co chtějí, ne?
Řekni mi, kolik jich chceš objednat?
Sto, dvě stě? No tak.
Ivano...
Vím, že máš dost náročné období.
A když je teď tvůj muž pryč,
určitě to není lehké.
A bude to ještě těžší,
když všichni budou prodávat moje zboží.
Myslím to s tebou dobře, Ivano.
Tobě vůbec nejde o mě,
o Vánoce nebo o hračky, a o děti už vůbec ne.
Loni jsi prodával padělané pračky
a Luigino pak zkrachoval. A co naše pekařka Rosa?
Zbankrotovala, když jsi začal vyrábět
tu bezlepkovou pšenici z laborky. Jsi žralok.
Zlý žralok.
Zlomila jsi mi srdce, Ivano.
Jsem jen rozumný obchodník, který ví, jak funguje svět.
Mami, pojď! Mám hlad!
Ano, zlato, pojďme.
Ciocco, ukliď si to a běž.
Ivano...
Pokud teď odmítneš, máš smůlu.
Uvědomuješ si, o co přicházíš?
Vypadni z mého krámku!
Ahoj, Elio. Chceš si se mnou hrát?
Podívej, jak působí na děti.
Běž a sbal si ty svoje krámy! Dělej! Vypadni!
Tenhle obchod půjde ke dnu!
Nápodobně!
Tenhle obchod půjde ke dnu.
Já vím, co mají děti rády.
SKLAD ZAMÍTNUTÝCH PROTOTYPŮ SEKTOR B
Děti mají rády plyšáky a zápasy.
Medvídek zápasník.
I tebe odmítli.
Proč jsi Cioccu odmítla?
Protože vím, co děti chtějí.
Určitě?
Já jsem dítě a vím, co chci.
Ano? A co?
Třeba Buddy Buddyho.
A proč ho chceš?
Protože je super, úplně nový a chce ho každý.
Odlož Dina, prosím.
Myslíš, že je v pořádku, když je něco super jen proto, že to každý chce?
Ze starých věcí je mi úzko.
Já je zbožňuju. Přinášejí mi radost.
Už se ozval táta?
Vezmi si hodinky, budeme procvičovat čas.
Pamatuj, krátká ručička ukazuje hodiny
a dlouhá minuty.
Takže, kolik je hodin?
Je...
- Deset. - Dobře.
A 45. Je 10:45.
Výborně!
Skvěle!
Paráda, jde ti to.
Takže taky víme, že už je pozdě.
Šup, vlez si pod deku.
Brzo budou Vánoce.
Teď zavři oči a ať se ti zdá krásný sen
o všem, po čem toužíš. Ano?
- Dobrou noc. - Dobrou.
Vystřelovač dárků!
Kolik času by Santovi ušetřil...
„Ale Trip je neschopa!
„Trip vymýšlí samé neužitečné věci.
„Trip je blázen.
„Tripovy vynálezy jsou nebezpečné!“
Ale tyhle Vánoce budou jiné. O to se Trip postará.
Au! Auvajs! To bolí! Nebouchej mě do hlavy!
Nemám moc času, tak budu stručný.
Nemám moc času, tak budu struč...
Hele, skrčku, nemám moc času, tak budu stručný.
Jmenuju se Trip.
Jsem ze Santovy vesničky a jsem elf-konstruktér.
To tě na mě poslal Vittorio?
Rozvaž mě, uvidíme, kdo je silnější.
Jsi blá...
Zkouška, jedna, dvě, tři. Jsi blázen?
- Pom... - Mlč!
Proč křičíš? Nech toho!
Když nebudeš křičet, dám ti dárek, ano?
Rozumíš? Slibuješ? Nebudeš křičet?
Nekřič!
- Pom... - Zmlkni!
Nebudeš křičet? Počkej.
Tak co tu máme...
Tady to mám. Jak se to jmenuje?
Supersliz.
Ty na severním pólu taky děláme. Ze sobích soplů.
Tohle je základní verze.
Tak jo, trochu to vylepším.
Představuju ti sliz, co uklízí hračky!
Hezké, co?
Na pólu se jim to nelíbilo. Jsou to závistivci.
I tak si mě považují.
Tenhle sliz ti uklidí všechny hračky.
Ať uděláš sebevětší nepořádek, tohle se o všechno postará.
Jako máma, ale bez výčitek.
Ukážu ti to.
Vypadá to jako něco ze starého hororu.
Není to bezpečné, že ne?
Jistěže je. Jasně, nekrm to psy,
kočkami nebo dětmi, jinak to vybuchne.
Vždyť mi to ty hračky neuklízí, ale pojídá!
- Jejda. - Žádné jejda!
Ať přestane!
Počkej, to není tak lehké.
Má svoji hlavu.
Je to živý tvor, chápeš, takže je to složitější.
Ale mám nápad.
Já to zařídím.
Mám to. Zařídím to, neboj se!
Zkrotím ho. Neboj. Zařídím to.
Já ti ukážu!
Vidíš? Už jsem ho skoro vyřídil.
Tak! Už tě mám!
Tak.
Hotovo. Snad neucpe potrubí.
A je to. Hotovka.
- Takže, kluku... - Elia.
- Kluku Elio. - Vypadni z mýho domu.
Kéž by to šlo,
ale bez tvého zpátečního průvodního dopisu jsem tu s tebou uvízl.
Rozumíš?
Jsi elf-konstruktér, ne? Něco vymysli.
Přiletěl jsem jako dárek,
a nechtěné dárky se mohou vrátit
jen s dopisem pro Santu,
který napsalo dítě, co dárek obdrželo.
Ale já chtěl suprovní sáně.
Hele, já vím, jak u nás funguje úřednický šiml.
Musím být zpět do Vánoc, jinak...
- Budeš mít zaracha? - Zaracha?
Hele ho, prý zaracha. Budu mrtvý, pod drnem, prostě pojdu.
- Nepřeháníš trochu? - Vypadá to tak?
Kdo řekl, že když do Vánoc nebudeš zpátky, pojdeš?
Duch Vánoc.
- Jako ve Vánoční koledě? - Ne.
To jsou duchové Vánoc. Duch Vánoc prostupuje vším,
ale na Zemi se objevuje jenom v této části roku
a na Boží hod dopoledne zmizí
mezi rozdáváním dárků a rodinným obědem,
když barevnou magii očekávání nahradí
hořké zjištění, že tenhle den
bude stejný, jako každé jiné Vánoce.
- Takže zemřeš? - Co jsem říkal?
Pojď mi napsat ten dopis, prosím.
MILÝ SANTO,
Ty ho nenapíšeš?
Máš spisovatelský blok?
Poslouchej hloupýho elfa. Musím se vrátit na pól,
chystám tam takovou revoluci.
Můžeš chvilku mlčet? Musím se soustředit.
Řekni, pokud to můžu nějak urychlit.
Jsem elf a nemám otisky, takže mě nezavřou.
- Co ty na to? - Nech toho!
- Už toho mám dost! - Kam jdeš? Co to děláš?
Je tu horko?
- Napiš si ten dopis sám. - Jak...
Zítra závodím proti Vittoriovi
a s těmihle sáněmi bude štěstí, když se nezabiju.
Já je opravím. Jsem mistr sáňkař!
- Vypadni! Běž! - Dobře. Au!
Uklidni se. To bolí! Přestaň!
Elio!
- Broučku. - Vrací se máma.
To nic. Prostě zavři okno, zatáhni závěsy a...
Elio?
A už se nevracej!
Všechno v pořádku, zlato?
Ano.
Jenom jsem slyšel hluk.
Třeba to byli Santovi sobi.
Ne, mami. Jenom nějaký zlý sen.
- O čem se ti zdálo? - O ničem.
Určitě jsi v pohodě?
Jo, jsem. Dobrou noc. Uvidíme se zítra.
- Dobře. Dobrou noc. - Dobrou.
Ale... jak...
Teď je řada na mně.
Sob!
22. PROSINCE
Mami.
Myslíš, že elfové jsou skuteční?
Podívej se na mě. Co myslíš?
Ale no tak. Víš, jak to myslím.
Jistěže jsou. Elfové, trpaslíci, víly,
všechny fantazijní bytosti. Jednoho jsem jako malá viděla.
A jak vypadal? Měl špičaté uši?
Jo, a vydával jiskry.
- Jiskry? - Jo.
Na rukou?
Na rukou, na nohou, na uších, všude.
Vždycky ti říkám, nepřestávej snít.
Vyčisti si zuby.
ĎÁBLŮV SKOK 1742 M N. M., -5 °C
Tady je.
Ahoj.
Hele, přemýšlel jsem o tom celou noc.
Nechci, aby ses zabil na sáních kvůli kartičce.
Teď vycouvat nemůžu.
Elio, zamysli se na chvilku.
Neumíš ani jezdit na kole. Jakou máš šanci na sáních na Ďáblově skoku?
Na smrt jsi moc mladý.
Ani ses s nikým nelíbal.
Chceš jet místo mě?
Já? Víš, že se bojím výšek. Já bych na tom umřel.
A taky jsem se s nikým nelíbal.
Ne! Zapomeň. Ani náhodou.
Ale já už se s někým líbala.
Co? S kým?
Tady je máme.
Šašky z údolí.
Ahoj, trpajzlíku. Těšíš se na to utrpení?
Bojíš se, co? Počkám na tebe nahoře.
Ahoj, Giado.
Uvidíme se dole.
Jsi si jistý?
Jsi mrtvej.
Jedem!
Uhni mi z cesty!
Pořád mi překážíš!
Teď ti ukážu!
Dávej pozor!
Nazdar!
Kluku Elio! Tady Trip, slyšíš mě?
Cože? Jak je to možné?
Když jsi mi včera řekl o tom závodě, trošku jsem ty sáně upravil.
Cože?
Teď mě omluv, musím to převzít, než si zlámeš vaz.
Cože?
Dohodneme se. Zachráním ti krk a zaručím vítězství,
a na oplátku mi napíšeš ten dopis a rozloučíme se, co?
Fajn, dělej, co chceš. Jsem pro!
Miluju vůni lyžařského vosku po ránu.
Ne!
No tak, sníh taje.
S dovolením!
Já umřu!
Promiň!
Kdyby na těch sáních nebylo děcko, jely by mnohem rychleji.
Jo!
Vezmeme to zkratkou.
Tripe!
Nepředjedu ho!
No tak, už tam skoro jsme!
Vážně mě dohání?
A teď velké finále.
Pomoc!
Určitě umřu!
Ještě jsem se nelíbal!
Víš, jak jsem mluvil o malých úpravách?
Vlastně to bylo ohromné vylepšení.
Tripe!
Co to...
Tirpe! Přestaň, prosím!
Tu máš, ty sobí sople!
Sakra!
Už je tu!
Jo! Výborně!
Hurá! Vyhrál jsem svůj zpáteční dopis!
Vyhráls!
Vstávej. Byls skvělý!
Jak to, že umíš tak dobře jezdit?
Kdes vzal ty sáně?
V mámině obchodě!
Má tam spoustu hraček.
Ještě jsme neskončili! Rozumíš?
Pojďme!
Víš co? Tu kartičku s elfem si nech!
Pojďte.
Musím vám říct tajemství.
Hlavně mě nepodraz.
Zkouška, raz, dva, tři. A je to.
Hlavně mě nepodraz, rozumíš?
Tripe, něco si ujasněme.
Ty chceš svůj dopis a já chci zachránit mámin obchod.
A všichni chtějí tvoje hračky.
Slibuju ti, že až to dokončíme, ještě do Vánoc dostaneš dopis, ano?
Vážně všichni chtějí moje hračky?
Takže i zoubkové víly jsou skutečné!
Ano, žijou v dutinách.
Je hloupá nebo co?
Zoubkové víly? Neblbni!
Tenhle mi nepřipadá jako Santův elf.
Tak poslouchej, sobíku,
já tě seřežu, že na to nezapomeneš!
Hele, chlapče. Buď hodný, nebo uvidíš.
- Elio. Zlato. - Máma jde. Běž!
Dám si rychle sendvič a poběžím do krámku.
Víš, co se stalo? Všichni šílí po mých hračkách!
Ahoj, děti.
- Mami? - Ano?
- Musím ti něco říct. - Co?
Víš, co jsem ti ráno říkal o elfech?
Ano.
No... já jednoho mám.
Elfa? Není ti nic, broučku?
Konečně je tu někdo slušně oblečený.
Hezké, co je to?
Lokomotiva. Trošku moc obyčejná, co?
Můžeme ji trošku vylepšit.
Mohli bychom jí přidat křídla, aby létala.
Líbí se mi, jak přemýšlíš.
Voilà!
Skutečný Santův pomocník!
Jo, jsou pravé.
Těší mě. Jsem Ivana, Eliova máma.
Též mě těší. Jsem Trip.
Tak co budeme dělat teď?
Vyrobíme nějaké hračky.
CIOCCŮV TAJNÝ SKLAD
No tak, nebuď smutný, synku.
Každý může někdy selhat.
Poslouchej tátu. Taky se mi to stává.
Ale já nechci být jako ty.
Hele, táta tě má moc rád
a brzo uzavře velký obchod.
Jo, když to říkáš. To tvrdíš každý rok.
Jednou taky dospěješ
a zjistíš, že vyhrávat není snadné.
Tak... Je to skoro hotové.
Ale pamatuj... Není důležité, kolikrát upadneš,
záleží na tom, kolikrát zas vstaneš.
Aspoň projev tátovi trochu úcty.
Dělejte s těmi bednami! Pohněte si s těmi Buddy Buddy!
Vitto!
TOVÁRNA ELFŮ
23. PROSINCE
Perfektní.
- Chci si sáhnout na ty uši! - Jsou skutečné.
Tuhle hračku chceš? Podívej, co dělá...
Podívej, viděls to? Vezmeme ji?
- Moc děkuju. - Děkuji.
- Veselé Vánoce! - Veselé Vánoce!
A co by sis přála ty, krásná holčičko?
Panenku.
Panenku...
Ano, těch máme hodně, a můžeme je taky upravit na míru.
Tati! Ta loď!
- Nechtěls Buddy Buddyho? - Ne, ten je na nic.
Chci loď, co střílí bonbóny.
Tak dobrá. Vezmeme si loď, co střílí bonbóny, a...
sestřelíme zubaře.
Dobrá, tak tedy loď střílející bonbóny?
- Ano. - Dobrá.
Bude připravená zítra odpoledne. Dobře?
- Skvěle. - Dobře.
- Veselé Vánoce. - Děkuji. Veselé Vánoce.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Tady je máma. - Tady jsem.
Tvůj boxující medvídek bude připravený do večera, může být?
Můžu si taky objednat?
- Teď, Marto? Podívej, kolik je tu... - Prosím.
Ráda bych pastelky, které oživí jednorožce.
- Já taky. - A já taky. Dvě sady.
Ne, ty nevyrábíme, omlouvám se.
A to si říkáš obchodník? Já to zařídím.
Co by sis přála?
Pastelky, které oživí jednorožce.
Co kdybych ti vyrobil pouzdro na pastelky
s jednou pastelkou, která bude měnit barvu podle přání?
Co ty na to?
To je na prd.
Fajn, ať to s váma vyřídí on.
No tak, jsme nejlepší kamarádi!
Kam to kouká?
- Promiňte, musím jít. - Jasně.
Chovej se slušně.
Ahoj, Giado. Můžu ti nějak pomoct?
Hledám nějakou hračku pro Attilu.
Tak to jsi tady správně.
Zlato, co by se ti líbilo?
Hele, má rád elfy.
Kdo by je taky neměl rád?
Krasavec. Jak je starý?
Musím do laborky... Zatím ahoj.
Máte to tu super.
Nikdy jsem tu nebyla.
A tos ještě neviděla laborku. Ta je parádní.
Provedu tě tu, jestli chceš.
Nechceš se radši projet na kole?
Teď?
Víš, musím pomáhat mámě.
Má tu moc lidí, musíme prodávat...
Fajn, tak běž, ty nulo. Zatím se měj.
Teď to musíme spočítat, Buddy Buddy,
protože je to spousta peněz.
Pětačtyřicet kousků do Mariova stánku, to je 1 800 euro.
Třicet pro Desolinu, to máme...
Haló?
Mario!
Jak to myslíš, že rušíš objednávku?
Proč?
Stejně jsem Maria nemohl vystát. Toho hňupa.
Zrušíme Mariovu objednávku...
Haló. Desolino!
Jak to, že už je nechceš? Proč?
Co s tím má společného Ivana?
Kdo je to?
Kdo se to směje?
Kdo je tam?
Santa nosí dárky všem hodným dětem.
Víš ale, co nosí těm zlobivým?
To nevím.
- Uhlí? - Ne, uhlí ne.
Zlobivé děti dostanou...
Odplatu.
Všichni budou muset zaplatit za to, jak se k tobě chovají.
Jenom musíme zjistit, čím jsou Ivaniny hračky tak výjimečné.
A pak... budeš letos Santa Claus našeho městečka.
Ano.
Letos budu Santa Claus já.
Co je to s tebou? Jsi vážně hňup.
Pozvala tě na rande a tys to promarnil!
Ne tak nahlas!
Stejně to nebylo rande.
Teď se nemůžu nechat rozptylovat. Musím se soustředit na krámek.
Ale jdi. To jsou výmluvy.
Podělal ses, protože bys jí musel říct, že neumíš jezdit na kole.
Ty to nechápeš. Naši se kvůli tomu obchodu hádali,
protože nám dělá jenom problémy.
Máma pro to nemá vlohy.
Ale díky tomu elfovi můžu všechno napravit
a přivést tátu zpátky.
Jak chceš.
Ale můj táta mi vždycky říká,
že nemůžeš mít všechno.
Aspoň se s tátou můžeš bavit.
Uvidíme se zítra.
- Tady to je. Co na to říkáš? - Hezké.
- Co kdyby ten kůň uměl lítat? - Jo, proč ne?
Je pravda, že když ti půjdou obchody, tvůj manžel se vrátí?
To říkal Elia?
Myslím, že proto mě nechce pustit zpátky na pól.
Je tím obchodem posedlý, všechno musí být dokonalé.
Co jsme se s jeho tátou rozešli, chová se jako dospělý.
Snažím se ho rozptýlit, nechat ho si hrát, ale...
Chce mít všechno pod kontrolou.
A dětství mu proplouvá mezi prsty.
Možná mu můžeš pomoct.
Mluvíš se mnou?
Asi jsem to neřekl dost jasně.
Pokud se nevrátím na pól, jsem mrtvý! Pod drnem. Chápeš?
Prostě moje momentální největší priorita je přežít.
Jistě, promiň, máš pravdu. I tak tátu pořád má.
Ale neboj se, dětství je jako jízda na kole.
To se nezapomíná.
Škoda, že Elia na kole jezdit neumí.
Táta ho to nenaučil.
To snad ne, ten chlap je hrozný.
To je, tak trochu.
Dobalím to, uklidím a zavřu.
- Postaráš se o Eliu? - Dobře.
Díky.
Spadla ti planeta.
Jo, vadný kus. Opravím to později.
- To nedá. - To nedokážeš.
Ani jeden z vás to nedá.
Viděli jste, co jsem dokázal? Tihle se nedostanou ani na sto!
Elio!
To jsem já. Přestrojil jsem se, aby si mě nikdo nevšiml.
Hele, mami! Elf!
Proč ty tady tak stojíš?
Jen tak. Jsem na cestě domů.
Poslyš... Věříš mi?
Cože? Proč?
- Co děláš? Zbláznil ses? - Pojď!
Ticho. Dělej to, co já. Pojeď se mnou. Dělej! Pojeď.
Jeď, Vitto! Tentokrát to zvládneš!
Pojďme, už se nudím. Dělejte.
Stejně nejsi tak silný.
Já? Dal jsem 300, a vy jenom 200.
- Sklapni, hňupe! - Nemel.
Ukradli mi kolo!
Koho zajímá tvoje kolo.
Jak to myslíš? Byl v něm Attila.
Dělej, co chceš. Já jdu hledat svoje.
Tak si běž. Stejně tě nepotřebuju, slyšíš?
Vím, že neumíš jezdit na kole.
Kdo ti to řekl? Máma?
- Až přijdu domů, uvidíš... - Zapomeň na to!
Neumíš to, protože tě to nikdo nenaučil.
Ale teď máš štěstí.
Naučím tě to já. Naskoč.
- Naskoč. - Ne, ale...
Musíš. Tak dělej.
- Ale já neumím... - Podrž si ho a naskoč si. Koukej.
- Takhle. Hračka, ne? - Já se bojím.
Neboj se. Nasedni a dělej to, co já.
- Nemůžu. - Připraven?
- Až tě chytím, zabiju tě! - Tak jo.
A teď šlapej, dělej!
Jak jako šlapej? Panebože.
Vidíš? Já věděl, že jsi talent.
Tripe, to je paráda!
Nemůžu uvěřit, že vážně jedu na kole.
- Já ti to říkal. - Je to jako lítání!
Přesně tak!
Co to je?
Tripe!
Tripe! Já letím!
Já letím!
Jo!
Nedívej se dolů, zachovej klid.
Na pólu tohle děláme každou neděli!
Říkáme tomu Güttandlar.
Jedeme!
Kam? Tripe, počkej!
Vedeš si skvěle! Jeď za mnou!
Dělej!
Za chvilku mi poděkuješ.
Bezva, co?
To je paráda!
Nemůžu tomu uvěřit, já letím!
Věř tomu!
To je bezva! Díky, Tripe!
Jo!
To je paráda!
Kdo je v tom? Pes?
Klid!
Hodný pejsek!
Tripe!
Tripe! Pomoc!
Já to věděl. Umřu! Pomoc!
- Ne, já potřebuju pomoc! - Pomoc!
Pomoc!
Tripe!
Attilo!
Proč?
Attilo!
Tolik jsi mi chyběl.
Ahoj, zlatíčko. Co se stalo?
Šmarjá, to byl náraz!
Šmarjá, to byl náraz.
Ahoj, Attilo. Našli jsme ti Giadu.
Naopak.
Zloději! Jste obyčejní zloději!
Ukradli jste mi kolo a psa!
Kruci! To vůči tomu klukovi není fér!
Tady mladý Elia viděl, jak tvůj pejsek vyskočil z košíku
a běžel na hlavní ulici, tak si půjčil tvoje kolo,
připraven čelit nebezpečí, jen aby zachránil jeho psí život.
Sám jsem byl svědkem toho hrdinského činu.
Raz, dva, tři. Dobrý.
Je to pravda?
Ať do Vánoc umřu, pokud lžu.
Giado. To jsou hodinky pro dyslektiky.
Ne, to se pleteš.
Každopádně díky.
Netušila jsem, že jsi tak odvážný.
Nebezpečí je moje druhé jméno.
Hezky.
Tak zatím.
Pojď, zlatíčko. Jdeme.
Tak tohle prolomilo ledy, co?
Teď už jsem si dopis zasloužil, ne?
Pojďme.
Panebože!
Ztřeštěná Ivana!
Děkuju...
Cože?
„Milý Santo Calusi?“
Kdo je Santa „Calus“?
Je to Santa Claus! Vyhláskuj to. Santa Claus.
Jo?
Je to důležité. Je to zpáteční dopis.
Dobře, fajn.
- Dobře. - Dobře.
Tak snad to bude stačit.
Myslíš, že je pro mě lehké napsat dopis?
Je to vážně těžké.
Nemáš ani tušení. Jak ho pošleme?
Jak? Jako normální dopis. Zalepíš ho...
A dáš na něj známku.
Elfskou známku.
Nalepíš ji a...
V mžiku bude na severním pólu.
Můžu to udělat já, prosím?
- Jasně. - Elio?
Elio, jsi to ty?
Mami! Naučil jsem se jezdit na kole!
Umím jezdit na kole!
- Jel jsi rychle? - Letěl jsem!
- Trip mě to naučil. - Tys letěl?
To je trošku přehnané. Metr nad zemí, nejvýš metr a půl.
Broučínku můj!
Gratuluju!
Mami, neříkej mi tak. Je mi deset.
Pravda. Jsi pán domu.
Tripe, vážně musíš jít?
Nemůžeš poprosit, abys tu ještě mohl zůstat?
Bohužel ne. Ale proto
ti chci dát tvůj dárek dříve.
- Vážně? - Ano.
Podívej, tohle je pro tebe.
Dalekohled.
Tohle je srdcohled. Můj nejnovější vynález.
Uvidíš v něm všechny lidi, které máš rád, i když jsou daleko.
- Uvidím tátu! - Jasně.
Bože, to ne.
To je on! Už ho vidím!
- Jsou tu jisté problémy kvůli soukromí. - Tati!
Co myslíš?
Proč?
Takový nesmysl! Srdcohled! Jsem kouzelný elf, ale tohle je moc...
Lháři!
Jste lháři!
- Broučínku... - Ty!
Jsi bláznivá lhářka!
Nevrátí se na Vánoce! Ve všem jsi mi lhala!
- Přísahám, že říkal... - To není pravda!
Co se projet na kole?
Už máš svůj dopis,
tak vypadni, už tě nikdy nechci vidět! Jdi!
Běž! Vypadni! Jdi pryč!
Dobrý Bože!
Jak jsem mohl takhle skončit?
A vy.
Na co tu sakra zíráte?
Je to vaše chyba!
Jenom vaše!
„Kup si Buddy Buddy, Ciocco! Je to skvělý obchod!
„Každé dítě je chce.
„Těžko se shání, je to skoro nemožné!
„Vyděláš balík.
„Splatíš všechny dluhy.“
Teď vás nikdo nechce
a přivedete mě na mizinu!
Zatracené pitomé zbytečné smradlavé příšery!
Ne, Ciocco, ne.
Kdo to byl?
Tos byl ty?
Tak mluv, přítelíčku.
Povídej.
Jsi tak blízko, Ciocco. Vážně blízko.
Nesmíš to teď pokazit!
Ale já už nevím, co mám dělat.
Lidi se o ně vůbec nezajímají.
Lidi je nechtějí.
Co mám dělat?
Do háje, ty hlupáku!
Prostě zjisti, co je tak zvláštního na Ivaniných hračkách.
Jasně, děkuju, kamarádíčku. Díky za radu.
Husa končí na pekáči.
Moje auto!
Moje auto ne.
Auto ne!
Jak je to možné?
Omlouvám se za to, co se stalo.
Někdy dělám věci bez přemýšlení.
Díky tomu jsem sice skvělý elf-konstruktér, ale taky
mám pak potíže se svými přáteli.
Nemůžu vlastně říct, že jsme přátelé,
ale strávili jsme spolu teď dost času, ne?
Elio, můžeš aspoň odpov...
Vittorio, co tu děláš v tuhle dobu?
Tati, nezacházíme už moc daleko?
Ano.
Nemáš tušení, jak daleko dojdeme.
24. PROSINCE
Dobré ráno,
elfe-konstruktére!
Co?
Už rozumím.
Rozumím.
To kvůli těm uším? To je genetická mutace, s tou jsem se narodil.
Kdybych měl normální oblečení, všichni by si na ty uši ukazovali...
Dobrá, tak jsem elf. Ale pusťte mě, prosím.
Pokud se do Vánoc nevrátím na pól, je po mně. Čas se mi krátí.
- Krátí se ti čas? - Ano.
Tak to víš, jak se cítím.
Taky nemám moc času.
Rozvažte mě, prosím.
Jasně, to určitě. Chceš, abych tě rozvázal?
Jasně, proč ne? Hned, drahouši.
- To víš že jo. - Děkuju.
Co si myslíš, že říkáš?
„Rozvažte mě.“
Vážně se chceš vrátit domů?
- Ano. - Opravdu?
Můžu tě tam poslat, ale nejdřív pro mě musíš něco udělat.
Co?
Musíš dát mým hračkám to něco navíc,
- co všechna děcka chtějí. - Dobře.
Musíš je přivést...
k životu. Všechny.
Všechny Buddy Buddy. Oživ je!
- Oživ je! - Ano.
- Všichni Buddy Buddy budou živí! - Rozumím. Dobře.
Musí umět chodit.
Musí umět mluvit.
Musí se hýbat.
- Musí umět skákat. - Jasně. Chápu.
Musí říkat: „Ahoj. Jak se máš?“
„Ahoj, já jsem tvůj Buddy Buddy.“
„Ahoj, jsem tvůj nejlepší kamarád.“
„Ahoj, kamaráde. Chceš si se mnou hrát?“
- Rozumíš? - Ano.
Musí umět všechno.
Jinak tě pošlu domů až 26. prosince!
Jak umírají elfové?
Roztajete jako sníh?
Vybuchnete jako hvězda? Jak?
Jako každý.
Vážně? To bych rád viděl.
Nic zvláštního, normální smrt,
- smrt... - Jaká?
Prostě se vyvrátíme.
- Jak to myslíš? - Takhle.
Prostě umřeme.
Můžu dál?
Proč od nás odešel?
Neodešel od nás.
Rozešli jsme se.
Už to mezi námi nějakou dobu nefungovalo.
Ale vždycky tě bude mít rád.
A přijde za tebou, kdykoli bude moct.
Nezapomene na tebe.
Chtěla jsem, aby ti to řekl sám, ale byla to chyba.
Pro mě to taky nebylo jednoduché.
Podívejte se.
Vittorio a dvojčata je vylepují všude po městě.
Ale to je ta hračka, kterou mi nutil Ciocca.
Ale je jiná.
Tahle je škaredší.
Prý dokáže něco, co jiné hračky ne.
Že vypadá jako živá.
Jako...
- Kouzelná. - Kouzelná.
Myslíte, že v tom má prsty Trip?
Kdo jiný?
Proč neodešel?
Možná ho tu něco drželo.
Něco nebo někdo.
Musí tu někde být.
- Co hledáš? - Tady je.
Už ho mám.
Co je to? Dalekohled?
Ale ne!
Buddy Buddy!
Dejte mi chvilku. Potřebuju si odpočinout.
Buddy Buddy!
To ne! Tripa vězní a mučí.
Poznáš, ke je?
Ne.
Musíme ho osvobodit a potřebujeme opravdové zbraně.
Nepotřebujete zbraně.
Potřebujete fantazii.
Ty to nechápeš, musíme mít zbraně. Mají armádu příšerek.
Použijeme k jeho osvobození jeho vlastní výtvory.
Zkuste přijít na to, kde ho drží.
Potkáme se v krámku, ano?
Tady je další.
Když půjdeme podle letáků,
můžou nás zavést do jejich továrny, ne?
Jasně, jako v Jeníčkovi a Mařence.
Tamhle je další.
Není to Tripova čepice?
Když nebude do půlnoci doma...
Další letáky už nejsou.
Tady stopa končí.
Neměl jsem ho vyhodit.
Potřebujete pomoc?
Prosím, Giado, nech nás být.
Škoda. Já myslela, že hledáš kamaráda.
- Ty víš, kde je? - Ne.
Ale slyšela jsem Vittoria bavit se o něm s dvojčaty.
Nejsou to tví kámoši?
Nejsou, jasné?
Co kdyby tvůj pes očichal Tripovu čepici?
Mohl by ho vyčenichat, ne?
Attila? Zbláznil ses?
Prosím, Giado. Jde tu o život.
Trip...
patří k Santovým pomocníkům.
Jasně. A já jsem sob.
Přísahám, Giado!
Máme jen osm hodin, abychom ho zachránili.
Není to člověk.
Je jiný.
Když mu nepomůžeme...
umře.
Věř mi.
Tobě, která umíš nakreslit, co tě napadne,
dávám moc přivést to k životu!
- Nádhera, moc děkuju! - Není zač!
Sršňovi by jeho struktura křídel a hmotnost
neměla umožňovat létat.
Ale on o tom neví a prostě si létá.
A tobě, můj drahý Fabio,
dávám schopnost létat.
Ale já se bojím výšek.
Koho to zajímá? Darovanému koni na zuby nehleď.
Giado,
tobě zase
dám sílu postavit se sama za sebe.
Děkuju. Praštit umím i bez rukavic.
Má pravdu!
- Nemůžu je dostat já? - Ne!
Máš čepici. Přestaň si stěžovat!
Ale já říkal, že se bojím výšek.
A tobě, můj synu,
dám...
batoh.
Batoh?
Já myslel, že jako tvůj syn budu mít výhodu.
Pojďte, jdeme osvobodit Tripa.
Tak snadné to nebude.
Kluky zvládneme.
Ale na osvobození Tripa
budeme potřebovat něco víc.
Jako?
Mám nápad.
Stůjte!
Trip musí být někde tady.
Ale jak se tam dostaneme?
Je zamčeno.
Podívám se, jestli není vchod na druhé straně.
Prosím, opatrně a potichu, ano?
Neboj, budu tichý jako nindža.
A co teď?
Ty hnusná potvoro!
Zmiz!
Giado,
to nic. Nech ho, nic se neděje.
Pojďme.
Tak co? Jdeme?
Co když tu umřeme?
Já se líbal.
Haló...
Jsi tam ještě?
Doufám, že ano.
Podívej, co pro tebe mám.
Malou hračku.
Líbí se ti, co?
Dělejte s těmi bednami.
Doručím dárky všem hodným dětem v zemi,
které za ně hezky zaplatí.
Moji věrní pomocníci,
musíme mít hotovo do půlnoci.
Letos budu Santa já, i když nejsem tak tlustý.
Sršeň!
Au, to bolí!
Fabio, jsi v pohodě?
Hej, co tu sakra děláte?
Já se líbal!
Kruci, to bolelo.
Pusťte Tripa, nebo máte co dělat s náma!
Koukejte na ně! Dvě holky a dva trpajzlíci.
Už se třesu.
Ten elf je můj.
Tenhle sklad je můj.
A všechno ostatní bude moje!
Vypadněte, nebo vás dám vykopnout.
Pusťte ho, jinak zemře.
Jak může zemřít, když ani neexistuje?
- Vyhoďte je. - My se o ně postaráme.
Výborně, synku.
A teď uvidíme, kdo jsou skutečné nuly.
Tu si beru já.
Bože, kam se poděl?
Teď máš spoustu času o všem přemýšlet.
Ne! Počkej! Nezavírej to!
Kam jdeš? Pojď sem!
Skvěle!
Chceš utéct, trpajzlíku?
- Pusť mě! - Vypadni!
Co je to za krám?
- Tos sebral u popelnice? - Vrať mi to!
Co je to tu napsané?
„Enčti... to... najik... dube řenáz?“
Enčti? Najik?
Co to znamená?
Hej!
Vážně se necháš zbít batohem?
Další trik toho zpropadeného elfa!
Nepřibližuj se, nebo to schytáš.
Já to schytám? To vy.
Levá! Pravá!
S kouzly budeme taky bojovat kouzly.
Pojďte ke mně, dětičky moje!
„Varování. Nečti to, jinak bude nářez.“
Tripe!
Tripe, jak ti je?
Elio...
Našel jsem ten dopis. Zachráním tě.
Řekni mi, jak ho poslat.
Tripe!
Tu známku...
Ne!
Tripe!
- Tripe? - Co se stalo?
Je mrtvý?
Ty potvory mi ukradly ten dopis.
Proboha!
Pozor!
Já ho rozptýlím.
Do toho, Fabio.
Fabio, do toho!
Vstávej!
Na ty skrčky!
Létající pěsti!
Ustupte!
Braňme Tripa.
Opatrně!
Kryjte se!
Před čím?
Před slizem.
Před slizem?
Nekrm to psy, kočkami nebo dětmi, jinak...
Vybuchne!
Vybuchl...
To je hnus!
Ten dopis.
Zlato!
Jsi v pořádku?
Jsou Vánoce.
Tati!
Jsi v pořádku?
Ano, synku. A ty?
- Vlastně jo. - Jsi v pořádku?
Kamaráde...
je mi to líto.
Měl jsem si přát raketu, poháněnou jaderným sirupem,
se dvěma potrubími na sodovku a katapultem na severní pól.
Ale teď už je pozdě.
To je svinčík.
Našli jsme ho.
Kdo napsal „Santa Calus“?
Výborně, chlapče.
Fuj!
To jsem byl já?
Tripe!
To jsem neviděla už stovky let.
Elio.
Tohle jsou nejlepší Vánoce v životě!
Ahoj, Brino.
Ahoj.
- Díky. - Není zač, Tripe.
Slibuju, že už budu hodný.
Vymažte všechna kouzla. Nesmí po nás zůstat ani stopa.
Promiňte, paní Elfová.
Můžu se na něco zeptat?
Všechny Tripovy hračky zmizí.
Neboj se.
Tvoje hračky už teď mají vše, po čem děti touží.
Jste kočka!
Čas se vrátit domů.
Vaše Dárkovosti, ještě jednou děkuju.
Tohle je tvoje, Tripe.
Ne. Elio, to nedělej.
Už jsi velký, tak neplač.
Neloučíme se navždy.
Vánoce jsou přece každý rok, ne?
Přijdeš za námi zase, že?
Ne, to je zakázané.
Brzy na viděnou, Elio, ty kluku.
Pojďme.
Dalších tři sta let budeš sešívat fotbalové míče.
Ivano!
Veselé Vánoce všem!
- Tati! - Elio!
Tady jste! Kde jste byli?
Všude jsem vás hledal.
To je sliz? Jsi celý špinavý.
Co se stalo?
To je dlouhý příběh.
Tati, nikdy nesmíme přestat snít.
Tady máte. Šťastné a veselé!
25. PROSINCE
Promiňte!
Úplně jsem zapomněl.
Musím tu vyzvednout hračku, co jsem objednal.
- Snad nejdu pozdě. - Žádný strach, jdete včas.
Nejste tu dneska jediný.
Tady to je. To by mělo být vaše.
- Šťastné a veselé. - Děkuji.
Na shledanou.
Ach, ten vánoční duch!
- Promiňte. - Ano, můžu vám pomoct?
Můžeš?
Čekáme venku.
- Dělej! Tak pohneš si? - Už jdu!
Jejdamane, vždycky chodí pozdě.
- Elio, pospěš si! - Kam jedeme?
Jsi horší než Fabio.
Co to meleš?
Tripe!
Ty balóny se samy nesešijou.
Jasně, Brino.
VESELÉ VÁNOCE
VESELÉ VNÁOCE
NIKDY NEPŘESTÁVEJ SNÍT
Elfni Mě
Někdo rozbil stroj na sešívání míčů, protože ho chtěl vylepšit.
Zdržte se prosím podobných aktivit a dodržujte časový rozvrh směn.
Pokračujte v práci.
Jo, ti Buddy Buddy... Mám se dívat sem?
- Sem, ano. - Nebo tamhle? Nebo tam?
- Na žebřík. - Žebřík.
Do, re mi, fa, sol, la, si, do.
Je pravda, že když ti půjdou obchody, tvůj manžel se vrátí?
To ti řekl Elia?
Je pravda, že když ti půjdou obchody, tvůj manžel se vrátí?
Ne, promiň.
Jste krásná rodina. Mám vás rád,
ale pokud se nevrátím na pól, umřu, přijdu o kejhák.
Dobrá.
Ale neboj se, dětství je jako jízda na kole. To se nezapomíná.
Škoda, že Elia na kole jezdit neumí...
Podívej, jsem dobrá. Nerozbila jsem to.
Výborně.
Ale neboj se, dětství je jako... Jo, to je fuk.
Dětství... Promiňte.
Co to... co mám dělat?
Ale netočí se ta věcička,
ale dům.
Čí dům?
Řekl jsem dům? Co jsem měl říct?
- Pokoj. - Pokoj, jasně.
To se podívejme, ty podivné stvoření.
Jsi hnusný, víš to?
Jsou všichni elfové takoví?
Já patřím k nejlepším.
To nechci vidět ten zbytek.
A další.
Tak jo.
Počkat, padá mi to.
Tady je další.
Oživ všechny Buddy Buddy!
Jistě.
Buddy Buddy!
Už nemůžu.
Meteorologická služba předpovídá obrovskou a kolosální...
Co to povídám? Tak dobrá.
Upozornění! Všem oprávněným pracovníkům...
Tak jo.
...pryč, ano?
Vykopne šéf letos zase Tripa... Dobrá.
Zas... Začnu od začátku.
Obrovská bouře... Omlouvám se, lidi.
Přímá... Nic. Pardon.
Dej mi pusinku.
Co jsme se rozešli, chová se jako dospělý.
Snažím se ho rozptýlit, nechat ho si hrát.
Ale chce mít všechno pod kontrolou.
Spadla tužka.
Moje momentální největší priorita je přežít.
Máš pravdu. Promiň.
Proč sis ho vzala?
Do háje!
Zeptám se znovu.
Hele, nemám moc času, tak... Pardon, začnu znova.
Uklidí všechny hračky v...
Díky tomu jsem sice skvělý elf-konstruktér, ale taky
mám pak potíže se svými přáteli.
Nemůžu vlastně říct, že jsme přát...
Ano, je to...
Ano, pěkně tomu klukovi ukaž...
Já budu komentovat.
„Už je tu, vidíme sliz...“
Vezmeme to zkratkou. Ano, to...
Vezmeme to zkratkou. Kdyby ty saně „nebyly“...
Pardon, kdyby „nebyly“. „Nebyly“ co?
Tak jeď.
Čas!
Elio, hele...
Dávám ti moc...
- tohohle zatraceného... - Zkusíme to znovu.
Nemám moc času, takže... Zapomněl jsem to.
Jo, ale moje hračky dávají dítem...
„Dítem?“ Co to povídám? Začnu znovu.
Ruce před sebe.
Co je to zelené, co se ke mně blíží?
- To je ten sliz. - Sliz?
A bude to těžší, když všechny obchody
budou prodávat moje zboží.
- Říkám... - Začneme znovu od téhle věty.
Průjem.
Průjem?
Co jsi to řekl?
Jdi dozadu a polštáře dopředu.
- Průjem? - Hotovo!
Počkat!
Fuj!
- Tripe! - Tripe!
Počkej, tam je text.
Lillo.
- Lillo? - Jejda. To mi nevyšlo.
- Tripe! - Tripe!
Tak...
Počkat. Ahoj.
Ne. Nechápu to.
Tady je. Stejný jako tamten.
Sjedeme to znovu, počkejte. Bez toho slizu.
Je pryč.
- Vlásenka. Co jiného? - Můžeme.
Stop!
Jak děláte lokny?
Vlásenkami. Mé hračky jsou krásné.
A...
Připraven čelit nebezpečí, popadl...
Jo, to neznám.
Dobrý!
Mami!
Krýt před čím?
Mám z tebe infarkt!
- Panebože! - Ožil!
Vrátíme se na místa.
Mám pudr... Mám v nose pudr.
Vypneme to. Připravíme se na další.
Lidi, mám rozdrcené...
Musím si dát pohov. Pardon...
Překlad titulků: Veronika Kubíčková
Kreativní dohled Miroslav Kokinda