Валенсія голосує.
Александре і Сеура тепер фаворити на виборах
через виключення ультраправого кандидата
внаслідок недавньої атаки в школі Азорін,
де президентка обіцяла сьогодні проголосувати.
Готуйся. Преса з усіх боків.
-Що сталося? -Не заходьте за кордон.
Патрісіє, стій.
Заходити не можна. Сто разів уже казав.
Будь ласка, не заходьте.
-Доброго ранку. -Доброго.
-Президентко. -Пропустіть.
-Патрісіє, будь ласка! -Пані Сеуро, вам сюди не можна.
Не можна? Чому? Що сталося?
-Ми ще не знаємо. -Ми не знаємо.
-Це може бути небезпечно. -Гаразд, послухайте мене.
-Я казала, що проголосую в цій школі. -Що ви робите?
Так ми і зробимо.
-Пропустіть, будь ласка. -Не можу! Не заходьте.
-Президентко, прошу. -Не заходьте.
Ви почуваєтеся відповідальною?
-Поговоріть з нами. -Хочете скасувати вибори?
-Що? -Це були екстремісти?
-Відчуваєте провину? -Агов.
-Боже. -Це вплине на вибори?
-Обережно. -Прошу.
-Що відбувається? -Це важливо. Валенсійці хочуть знати.
-Президентко. -Пані президентко.
-Опозиція просить про вашу відставку. -Ви відчуваєте провину?
Ви підете у відставку?
Щось скажете про те, що відбувається?
Думаєте, це був теракт?
ДИХАЙ
Наш колега, Борха Муньйос, наживо зі школи Азорін.
-Борхо, що можеш розповісти? -Небагато.
Президентка Сеура й десятки виборців,
які були в школі, доставлені до лікарні.
Схоже, це отруєння.
Тоні, дістанеш більше носилок? Будь ласка.
Росіо, ти щось знаєш? Що сталося?
В екстрених службах вважають,
що гази від пожежі накопичилися у підвісній стелі,
а ремонтні роботи їх вивільнили.
Скільки людей постраждало?
Близько 50.
А якщо ми використаємо операційні для інтенсивної терапії?
Що думаєш?
Так, я все підготую.
Побачимося.
Тримай мене в курсі.
Джесіко.
Що таке?
Ти про що?
Відколи я знову директор, ти ставишся до мене, як до лайна.
Ми вже говорили про це вдома.
Ти зробив те, що мусив. Я тебе не звинувачую.
Не вірю жодному слову.
Не знаю. Може, тебе просто мучить совість.
Я зараз скажу Нестору, гаразд?
Дякую.
Джесі! Я зараз.
Джесі!
Ти тиснеш кнопку «зачинити двері»?
-Я ненавмисне. Не знаю. -Ясно.
-Я на третій. А ти? -Я з тобою.
Добре.
Щоб ти знала: я погодилася на будь-яку роботу в «Сорольї»,
бо хотіла працювати з тобою, моєю найближчою подругою.
-«Будь-яку роботу»? -Будь-яку.
Я б могла зараз бути в морзі, длубатися в дупі у трупа. Заради тебе.
Так, заради тебе. Щоб ти знала.
То ми знову подруги?
Подруги?
-Так, але… -Гаразд.
-Дякую. -Може, почнемо спочатку?
-Нічого ж не сталося. Усе гаразд. -Добре.
Гаразд.
-Привіт. -Привіт.
-Доброго ранку. -Привіт.
Везіть його вниз.
-Переведемо його на поверх. -Добре.
Обережно.
Чекай, я хочу тобі дещо сказати.
Я цілувалася з інтерном з онкології. Знаєш його?
У нього блакитні очі. Ти, мабуть, його бачила.
-Що таке? -Ти робиш те, що й завжди.
Ти тут менш як тиждень, а вже це зробила.
А що я зробила?
Ти така невпевнена у собі, що завжди хочеш зі мною змагатися.
Завжди так!
Забираєш у мене найважливіше! Відколи нам було по 20!
Я ж цілувалася з Б'єлем, а не твоїм хлопцем.
У чому річ, подруго?
-Джес, я не знала. -Байдуже.
Я не знала.
Джесі, клянуся, я не знала.
Чорт.
Несторе.
Що?
Я це зробила.
-Проголосувала? -Пішла в поліцію.
Скоро видадуть ордер на арешт Лафон.
Але, Піляр… Що ти накоїла?
Треба було діяти, інакше вона могла б знищити докази.
Вибач, Несторе.
Доброго ранку.
Б'єлю.
-Іди сюди. -Тримай.
-Що таке? -Піляр повідомила поліцію про Софі.
А лікування?
Дослідженню кінець.
Чорт забирай.
-Що сказати Патрісії? -Скільки в неї ще курсів?
-Небагато. -Дізнайся.
Ми самі їй введемо. Якомога скоріше. Сьогодні встигнемо?
Сьогодні ж вибори. Буде нелегко.
Вона в невідкладному. Дізнайся, скільки доз їй лишилося.
Двадцять років. Без хронічних хвороб.
Гостра дихальна недостатність. Гемодинаміка стабільна.
Ми почали кисневу терапію і кортикостероїди.
-Ой! Вибач. -Чорт!
Росіо!
-Що в нас? -У нього гіпотензія і брадикардія.
Отруєння швидко прогресує.
Який аналіз газів крові?
У нього ацидоз, як і у всіх. Карбоксигемоглобін зріс до 40 %.
До 40 %?
-Це недобре. -Ага.
-На кисневу терапію не реагує? -Як і жоден з критичних пацієнтів.
Можливо, доведеться інтубувати.
Вітаю.
Де Феліпе?
Усі процедури на сьогодні скасовано. Не отримали повідомлення?
Не читав, даруйте.
Тоді скористаюся нагодою, щоб попрощатися.
-Ви їдете? Куди? -В Ліон.
Презентувати наші досягнення.
Це теж.
Можемо завантажувати машину.
Як думаєте, коли я повернуся, дослідження продовжиться?
Чому ви питаєте?
Через вибори.
Якщо уряд зміниться…
Ви розумієте.
Ще п'ять місяців тут —
усе, що мені потрібно, щоб знайти ліки.
Наприклад, пані Сеура.
Їй лишилася одна доза.
Що б не сталося сьогодні на виборах,
я вже перемогла.
Що ж…
Тоді «бон вояж».
«Мерсі», любий колего.
-Проведете мене? -Угу.
Б'ЄЛЬ: ПАТРІСІЇ ЛИШИЛАСЯ ОДНА ДОЗА.
НЕСТОР: ТРЕБА ВВЕСТИ ЇЇ СЬОГОДНІ.
Не знімай. Ми досі не…
-Я в нормі! -Досі не відомо, що ти вдихнула.
Треба зробити заяву. Публіка роздере нас на шмаття.
І що ми скажемо? Який прогноз?
Скажемо, що більшість стабільні, що все під контролем.
Я б так не казав.
-Ситуація серйозна. -Дізнаємося завтра.
Яке завтра? Я не можу брехати.
Я закликала голосувати там. Це моя провина!
-І віддуватися теж мені. -Це не брехня.
-Тебе не вистачало! -Треба поговорити.
Не зараз.
Зараз…
Александре.
-Зніми це. -Він тебе випередив.
Охорона каже, що тобі туди не можна.
Їдьмо у штаб.
-Патрісіє, це важливо. -Пізніше.
Тоді поговоримо.
Вибачте за запізнення.
Я просто…
Піляр, що ти тут робиш?
-Тобі краще? -Виписалася за власним бажанням.
Ну звісно.
Я рада, що тобі краще.
Дякую.
Ми якраз говорили про запит невідкладного на операційні,
щоб впоратися з напливом отруєних пацієнтів.
-Я дала добро. Їх уже готують. -Я скасувала розпорядження.
Це неможливо.
Не після аспергілів.
Список очікування і так довгий. Це занадто.
Буде шквал скарг. Ти ж це розумієш?
Ну…
Я рада, що ти в чудовій формі,
але про такі речі краще радитися зі мною.
Тепер рішення приймаю я.
Вибач. Я думала, Луїс тебе попередив.
Не хочу здаватися грубою, чи щоб тобі було
ніяково, але я більше не директорка «Сорольї».
Так.
Я знаю.
І?
Усе знову, як було.
Я знову завідую хірургією.
Ти ж розумієш.
Що ж, продовжимо.
Не можна, щоб Женералітат лишався
в руках політиків, які розграбовують наші ресурси
і позбавляють нас меддопомоги.
Сьогодні перед вами дуже простий вибір.
Якщо ви за загальнодоступну медицину, голосуйте за «Рівність».
Хто за приватизацію і руйнацію — голосуйте за Сеуру.
Не можу повірити.
Тактика покидька — нападати, коли тобі й так непереливки.
Він з виборів робить голосування за управління медичними закладами.
-Нечувано. -Байдуже.
Невже? У школі вибухнула бомба.
Ого, ніфіга собі, Еміліо! Я там була.
Супер. Лише цього не вистачало.
Еміліо.
Еміліо, чорт забирай.
Я в грі.
Невже?
Ми виграємо ці вибори.
Ми виграємо ці вибори. Клянуся.
Бланко, розказуй.
Чоловік, 43 роки, діабетик і гіпертонік. За шкалою Глазго — 12.
Тахіпное і тахікардія. Дуже низька сатурація киснем, 87 %.
Це після п'яти літрів кисню. Ми також почали терапію кортикостероїдами.
Давно він такий?
-Який? -Чекай. Допоможи.
Давно в нього така червона шкіра?
Відколи йому стало гірше.
Ясно. Ходімо зі мною. Ходімо.
Чорт.
Пере, допоможи. Розстебни сорочку.
Так, секунду.
Бляха.
Одну хвилинку. Послухайте мене.
Змініть простирадла, роздягніть і промийте пацієнтам шкіру й очі.
Введіть усім гідроксокобаламін.
-Ясно? -Ні, хвилинку. Стоп.
-Люсіє, чому? Що відбувається? -Ціанід. Іди сюди. Глянь.
Те саме було під час пожежі у нічному клубі в Мадриді.
Всі матеріали з азотом у складі виділяли синильну кислоту,
яка викликає задишку і цей червонуватий колір шкіри.
Вона дуже токсична.
Росіо, вони всі такі. Дивись.
Чорт.
Кажу тобі, вони надихалися ціанідом.
Якщо не зняти одяг, вони продовжать його поглинати.
-Він дуже токсичний. -Гаразд, я вірю.
Миємо і перевдягаємо всіх пацієнтів, ясно? Швидше, будь ласка.
Бланко, Пере, принесіть гідроксокобаламін.
Бігом. Марто, за мною.
Треба його роздягнути.
Ми знімемо з нього сорочку.
-Це все. -Нам треба все, що є.
Це все, що привезли Healock.
Цього замало навіть половині пацієнтів.
Час обмаль. Що нам робити?
Я не знаю, що тобі сказати.
Піляр подумала, що все тепер як було.
-Отже, її посада знову її. -Це так не працює.
Я досі завідую хірургією. Піляр не може…
Це наказ Ніколаса. Я нічого не вдію.
Якщо він каже не задовбувати Піляр, ми не задовбуємо.
Не треба зі мною так зараз.
Мені всі телеканали надзвонюють, ясно?
-Ясно. -Так?
Так.
Хвилинку.
Джес, благаю, будь розважливою.
-Це ти мені кажеш? -Так.
Я була розважлива. Дуже.
І коли ти промовчав, щоб знову стати директором.
І коли ти припинив боротися за цю лікарню!
Годі з мене розважливості!
Чудово.
Принаймні ти нарешті чесна
і більше не засуджуєш мене мовчки.
Луїсе, я нічого не казала,
бо в боргу перед тобою.
Але якщо ти хочеш стати маріонетка цього чоловіка,
про мою розважливість забудь.
-Забудь! -Або так, або я втрачу ліцензію.
Ти не розумієш? Я для тебе це зробив! Щоб ти вижила, чорт забирай!
Було цікаво, скільки часу знадобиться, щоб ти мені це згадав.
Недовго я чекала.
-Візьми слухавку. -Чекай.
Відповідай.
Джесіко, будь ласка.
Ти впевнена, що можеш взяти малу, і Лео нічого не скаже?
А в мене є вибір? Садок не працює.
-Нічого не вдієш. -Ага.
Хай мої пацієнтки звикають до того, що на них чекає.
Після пологів можна забути про баланс між роботою і життям.
Боже, Май, ти таке позитивне сонечко.
Ти ж мене знаєш.
Ми одне одного знаємо, Май.
Мала,
якщо щось не так,
можеш мені сказати.
Гаразд. Бери її.
Що?
Привіт, маленька.
-І дякую. -Привіт!
Але…
Мені просто треба провітрити голову. От і все.
Це Росіо, так?
Та ну нафіг…
Якого хріна?
Дідько.
«Найкраще місце для пологів у Європі».
А мусульманку сховали?
Не смійся!
-Це просто жахливо. -Ні. Ходімо. Це не смішно.
Що таке? Тікаєш у розпал кризи?
-Хто б казав. -Але ж у невідкладному працюєш ти.
Так, але я визначила діагноз.
Тому заслужила піти.
До зустрічі.
Агов.
Підвезеш мене?
-Ні. -Я запізнююся, а в мене лише велик.
-Я весь спітнію. -Краще не треба.
-Чому? -Ні. Я серйозно.
Ясно, гаразд.
Забудь.
Ну гаразд.
Точно?
-Ти їдеш чи ні? -Так.
-Знаєш цю пісню? -Ні.
-Тобі не подобається. Я вимкну. -Мені подобається твій спів.
-Та годі. Я вимкну. -Ні, чесно.
Дідусь подарував це авто моєму тату, а той подарував його мені.
Тут старі касети з музикою, яку вони вмикали, коли я ще була мала.
Дідусь любив цю пісню.
-Щось я розбалакалася. Вибач. -Ні.
-Мені цікаво. -Глянь, там кілька касет…
Вибери, яку хочеш.
-Чорт, такий безлад. -Ну, що тут сказати?
Не у всіх є крутий татко, який живе в люксовому маєтку
чортзна-де.
-Якби знала, не повезла б тебе. -Я теж не знав, де це.
-Де будинок твого тата? -Ага.
-Аякже. -Я вперше туди їду.
Додому до тата?
У нас із татом складні стосунки. Якось так.
-Розкажи. -Нема чого розказувати. Ми з татом…
Не зважай. Краще ти мені баки забивай.
-Ні. -Так. Чому це нас не можуть бачити разом…
-Дивись. -Ні, поясни.
Ні. Гаразд, чекай. Я візьму…
Ні!
-Ні, дивись на дорогу. -Вибач.
-Не нервуй мене так.
Вибач.
Вибач, ні. Я казала, що ми можемо бути лише друзями.
Гаразд?
І все. Тому що…
люди почнуть…
Я не хочу крутити романи з колегами.
-Хтось щось казав? -Ні, нічого такого. Але…
-Нічого такого. -Так. Але люди пліткують, і…
Глянь, тут є одна чудова пісня.
Якщо перша здалася старою, то ця — просто раритет.
Не розслабляйтеся. Починається вечірня зміна!
-Ой, та ну… -Що?
Тоні, подзвони у відділення пульмонології. Попроси якомога більше респіраторів.
Ого! Відколи це ординатори ходять бруднити руки в невідкладному?
Нас попросили допомогти, і я подумав: «Якраз побуду з моїм хлопцем».
-Ага. -Допоможіть!
-Мені потрібна допомога! -Гей! Спокійно.
-Джоне! -Лоло?
-Що сталося? -Наша донечка! Не знаю.
-Де вільно? -Реанімаційна.
Лоло, донечко. Лоло, люба моя.
-Джоне. -Лоло.
Лоло, сонечко. Люба моя.
-Стетоскоп. -Так.
Лоло?
Ну ж бо, Лоло.
Лоло, сонечко. Доню. Отямся.
-Що сталося? -Росіо.
-Допоможи. Це моя донька. -Гаразд, перевірмо показники.
-Лоло, серце моє. -Спокійно.
Лоло.
-Зіниці розширені. -Розширені? Що сталося?
Я забрала її в такому стані з твого дому.
-Що там сталося? -Заспокойся.
-Вона була в тебе вдома. -Тихо.
-Ми намагаємося її врятувати. -Вам треба заспокоїтися.
-Що таке? -У неї гарячка і високий тиск.
Може, в неї інфекція. Наприклад, менінгіт.
Але з такими зіницями, я не знаю…
-Не дихає. Пульс відсутній. Зупинка серця. -Лоло.
Несіть набір, ларингоскоп і трубку 4,5 калібру.
-Пусти! Це моя доня! -Хай виконають свою роботу.
Ні!
Лоло! Будь ласка, зробіть щось. Благаю.
Отак.
Лоло.
Лоло, чорт забирай! Лоло!
Ну ж бо.
Лоло.
П'ять. Кіке, дихальну трубку.
Я почну. Один…
Лоло.
-Пере, набери 0,25 адреналіну. -Зараз.
-Пульсу немає. -Ясно. Далі я.
-Засічи дві хвилини, Пере. -Ясно.
Лоло, будь ласка.
Лоло.
-Пульсу немає. Далі я. -Лоло, сонечко.
Лоло.
-Лоло. -Гаразд, перевірка.
Досі в асистолії.
Минуло дві хвилини.
Секунду.
Є пульс. Вона з нами.
Вийшло, Джоне.
-Ми її витягнули. -Лоло. Як вона?
Вона жива. Усе гаразд.
Сонечко.
Хай зроблять усі можливі аналізи, чорт забирай.
-Я хочу знати, що сталося. -Добре.
Поклич лаборантів.
-Посуньте його сюди. -Добре.
Я тут порахувала. У кожній операційній стане сім ліжок.
-Точно? -Так.
Але треба перевірити, чи стане воно так, чи якось інакше.
-Ясно. -Бо треба…
-Хтось пояснить, що тут відбувається? -Ми віддали операційні інтенсивному.
Я ж казала, що не можна.
-Усі геть! Бігом! -Залишайтеся на місцях!
Я досі очолюю відділення, Піляр.
-Ніхто нікуди не піде. -Джесіко.
Це вже 20 років моя посада.
Це я дала тобі можливість замінити мене.
І я дуже вдячна, Піляр.
Але, якщо мене не звільнили, то рішення тут приймаю я.
Це ми ще побачимо.
Дідько.
Привіт.
Я казав, що не треба нічого, а ти привіз красуню.
Боже мій. Ні, я вже їду.
-Ти ж повечеряєш з нами? -Авжеж.
-Люсія Аро, колега з «Сорольї». -Як справи?
-Ні, я поїду. Не треба. -Та ну. Будь ласка.
-Б'єлю. -Ненадовго.
Заходьте.
Ну гаразд.
-Добре. Куди? Сюди? -Так.
-Б'єлю. -Ходімо.
Чорт.
«Люкс» — це ще м'яко сказано.
-Як справи? -Привіт.
-Ласкаво просимо. -Дякую.
Ти мене заманив.
Я тут, сонечко. Усе гаразд.
Усе гаразд.
Тихо, доню.
-Привіт, кохана. -Привіт.
Привіт, крихітко.
Сонечко. Чому ви тут?
У Лео інтерв'ю, я прийшла їй допомогти.
Це тобі потрібна допомога. Ти весь день няньчиш Африку.
-Даси мені? -Ні, я її щойно взяла.
-Усе гаразд. -Щось не так?
Вибач.
Алло?
Тихенько.
Тобто замало?
Ясно. Я йду. Гаразд.
Вибач, кохана.
Потім поговоримо, гаразд?
Бувай, маленька.
Вони не встигнуть. Чому так мало гідроксокобаламіну?
Партії від Healock невеликі. Щоб заощадити.
Бляха.
Присвойте найтяжчим пацієнтам другий ступінь складності.
А решті?
Не знаю.
Я не знаю, що відбувається. Де ти була?
-Ти ж чергуєш. Не бачиш, який у нас завал? -Ні.
Що?
Що це? Як ти це зробила?
Усі лікарні тримаються на медсестрах і медбратах,
якщо ти не знала.
Ми сім'я.
І якщо якесь дурне правило заважає врятувати життя — порушуємо його.
-Це ж просто офігенно. -Я сама чудово це знаю.
Мені нагадувати не треба.
Ви, лікарі, забуваєте, які ми офігенні.
Але не хвилюйтеся, ви більше цього не забудете.
Побачите, на що здатна розлючена медсестра.
Гаразд. До роботи.
Джоне.
-Привіт! -Ти як? Щось відомо?
Ні, поки нічого.
А Нагоре?
Вона у вбиральні.
Ми отримали результати аналізів.
І?
Що сталося? Що таке?
Що таке?
-Неси активоване вугілля. -Із зондом?
Так.
Що таке? Це отруєння?
-Я допоможу. Не хвилюйся. -Руки геть!
-Я допоможу. -Не чіпай її! Геть звідси.
Можете пояснити, що відбувається? Що сталося?
-Ано, почнеш? -Так.
Ано, що таке?
Гей! Що ти робиш? Джоне.
Що сталося?
Що таке?
Екстазі.
Наблизишся до моєї доньки — я тебе вб'ю.
Джоне.
Не знаю, про що ти подумав, але я більше не вживаю наркотики.
-Не вживаю. -Звідки в мене вдома екстазі?
Чорт.
Не може бути.
-Пігулки були в кишені штанів… -Її життя для мене понад усе.
Ти знаєш, чим я ризикую, мудак.
-Вибач. -Її можуть забрати.
Клянуся, це ненавмисне.
Клянуся, я не хотів. Це помилка.
Помилка — це впустити тебе в моє життя.
-Як справи? -Добре.
Ми досі стежимо за закінченням виборів у регіоні Валенсія…
Цьогоріч явка на 20 % вища.
Глянь, як там екзитполи.
Щойно дивився. У Патрісії справи не дуже.
Якщо вона програє, це на тебе вплине?
Не хвилюйся, синку.
Я ніколи не ставлю лише на одну карту.
Так. Звісно.
Це неофіційно, але…
Ти мій син. Я ж можу тобі довіряти, так?
Мені запропонували посаду генерального директора в Healock.
Виграє Патрісія чи програє — моє майбутнє забезпечене.
В Healock?
Так. Я вже багато років намагаюся туди пробитися.
Але…
Завдяки успіху Лафон вони нарешті відчинили мені двері.
Будьмо.
Щось не так?
-Що сталося? -Ірено.
Іди сюди. Чекай.
Присядь на диван.
-Усе гаразд? -Ні.
-Б'єлю, допоможи мені. -Спирайся на мене.
Обережно. Потихеньку.
-Ходімо. Присядь. -Тихенько.
-Добре. Обережно. Отак. -Кохана.
Як ти? Тебе можна оглянути? Який у тебе термін?
Двадцять вісім тижнів.
-Це… -Небагато.
Це ще рано.
Це може бути гострий живіт.
-Що таке? -Ні, це перейми.
Ти сказала «перейми»?
Так, це пологи.
Гарно, так?
А ти? Що ти тут робиш?
Що ти хотів мені сказати?
Слухай.
Є дещо, що ти не знаєш про Софі.
Я знаю, що результати досліджень в інших країнах
не такі позитивні, як вона стверджує.
А ти що думав?
Коли ти президентка,
то знаєш усіх, і всі тобі щось винні.
Усі.
Я не збиралася сидіти склавши руки.
Але я точно знаю, що для мене лікування спрацювало.
І я маю бути вдячна, хіба ні?
-Так. -Це ти хотів мені сказати?
У найближчі години поліція анулює її дослідження.
Ти здав її.
Тобі лишився один цикл.
Якщо підеш зі мною зараз, ми введемо його ще до закінчення підрахунку.
Ти не втримався.
Це був не я.
-Патрісіє. -Ти маєш піти зі мною.
-А інші пацієнти? -Патрісіє.
-Ходімо? -Патрісіє, будь ласка.
-Секунду. -Ні. Патрісіє!
-Ходімо. -Що, чорт забирай? Що?
Починається підрахунок.
Ми їдемо в інше місце.
Я зараз.
Патрісіє, послухай.
Тобі треба поїхати зі мною.
Та замовкни вже.
Ти мене не чула?
Куди ти? Стій.
Не смій… Відпусти мене.
-Не чіпай мене. -На кону твоє життя.
-Відпусти. Мудак. -У тебе досі є сліди пухлини.
Якщо їх не прибрати, вона розростеться.
Відпусти, або я викличу охорону.
-Я викличу. -Два тижні тому ти хотіла жити.
Два тижні тому я довіряла тобі.
Йдеться не про мене.
А про тебе.
І про твій вибір того, що справді найважливіше.
Відпусти мене.
Сьогодні вечір виборів.
Єдиний вечір, коли моє життя не має значення.
-Ходімо. -Ходімо.
-Гаразд. -Вдихни, добре?
Дякую.
-Що? -Швидка приїде лише через годину.
Годину?
Надто довго. Треба везти її самим.
Ні, Ніколасе. Дитина недоношена й перенесла операцію.
Треба їхати на швидкій. Раптом щось станеться?
А якщо вони не встигнуть?
-Їдьмо. -Стоп, ні. Слухайте. Чекайте.
У вас є пульсометр для плода?
-Чули про таке? -Так, ми купили.
-Добре, несіть. -Я знаю, де він.
От, що ми зробимо:
я проведу вагінальний огляд. Гаразд? Щоб перевірити розкриття.
-Допоможи мені. -Так.
Подивимось.
Готова?
-Так. -Тобі зручно?
Так?
Розкриття десять сантиметрів.
-Вже? -Так.
-Що це значить? -Вона готова до фази виштовхування.
Так.
-Ще раз наберу швидку. -Добре.
Допоможіть мені. Задеріть сукню.
Так.
-Отак. -Дайте апарат.
Прошу.
Кохана, усе буде добре.
-Дай мені руку. -Не хвилюйся.
-Усе буде добре. -Вони не відповідають.
Б'єлю, в дитини брадикардія.
Ніколасе.
Ніколасе, підійдіть.
Сюди, Ніколасе.
На хвилинку.
У дитини брадикардія, дистрес плода. Їй треба народжувати.
-Народжувати тут? -Так.
Лікарка Сантапау казала, що дитина ще не перевернулася.
Гаразд, не перевернута, в дистресі й після операції.
Природні пологи — це ризиковано.
-Послухайте мене! -Ми їдемо.
Я сказав, ми їдемо!
Якщо вона зараз не народить, померти можуть обоє, ясно?
Я подзвоню Лео, добре?
Добре.
Ірено.
Кохана. Дивись на мене. Кохана.
Дзвони Лео.
Супер.
-Добрий вечір, Леонор. -Добрий.
Я мушу про це запитати.
У «Сорольї» найкраща команда в Європі?
-Даруйте. -Що таке?
-Це терміново. -Що?
Ірена народжує.
Дитина не перевернута. Швидка не встигне. Що нам робити?
-Вибачте. -Хвилинку. Ми зараз.
Треба робити кесарів, Б'єлю.
-Як ми зробимо кесарів тут? -Слухай, Б'єлю.
Вона має рацію. Це єдиний спосіб народити дитину живою.
Не нервуйся.
Ти ж хірургиня, так?
Так.
Одну хвилинку.
Ти робила кесарів розтин?
Ні, але робила набагато складніші речі.
Чесно, повірте.
Підготуйте операційне поле. І покажіть мені Ірену.
Закип'ятіть воду і принесіть рушники.
Ірено, це тебе.
-Привіт, Ірено. Як справи? -Погано. Дуже.
Ірено, треба зробити це зараз, гаразд?
-Що? Ні. -Вставай. Заспокойся.
Спокійно. Треба зробити це зараз. Гаразд?
-Ходімо? -Так, іди.
Добре. Спокійно.
Я весь час буду поруч.
-Ні! -Ні. Ірено, глянь на мене.
Усе буде добре. Повір мені. Усе добре. Але треба зробити це зараз.
Бачите, Ніколасе.
Треба покласти її сюди. Ясно? Супер.
Ірено, ти молодчина.
-Кладіть її сюди. -Я не можу.
Ну ж бо, Ірено. Молодчина. Повільно.
-Треба зробити це зараз. -Без анестезії?
Ірено, буде боляче.
Потерпіть.
Так не можна. Це нечувано.
Ніколасе, несіть іншу аптечку.
-Яку «іншу аптечку»? -Він мене зрозумів. Так?
Бізнесмен, Валенсія, маєток… Треба пояснювати? Несіть.
Бігом.
Ірено, дихай. Заспокойся, гаразд?
Тихо. Глянь на мене.
-Обіцяю, все буде добре. -Ми тут.
-Гаразд, покажіть. -Ні.
Поглянемо… Що це?
Кокаїн. Ясно. А це?
-Кетамін. -Ідеально.
-Серйозно? Анестезія для конів? -І для людей теж.
-Краще ніж нічого. -Це все, що є.
Б'єлю, ножі.
Вдихни.
Ірено, вдихай.
Добре, що трохи. Вдихай.
Отак.
-Добре, покладімо її. -Гаразд, ось.
Добре, почнімо.
-Треба зробити поперечний розріз. -Ясно. Стійте тут.
На два сантиметри вище лобка, довжиною десь 15 сантиметрів.
-Зможеш? -Так. Без проблем.
Ірено, ми починаємо.
Чорт.
Зробіть тупий розтин: пальцями розкрийте підшкірну клітковину.
Ясно.
-Ірено! -Вона знепритомніла. Так краще.
Тримай пальцями і розтягуй, що я могла бачити.
-Ясно? -Так.
-Бачите фасцію? -Так.
Зробіть два надрізи з боків, щоб збільшити отвір у фасції.
Ясно.
-Добре. -Правильно.
Візьми ножиці і використовуй щипці.
-Так. -Добре.
Готово.
Далі пальцями дістаньтеся до очеревини.
Отак.
Я бачу матку.
Відокремте міхурову складку, щоб не пошкодити сечовий міхур.
-Тримай міцно. -Так.
-Бачиш? -Я почну.
Дісталися.
Гаразд, тепер складна частина. Гістеротомія.
Зробіть маленький надріз, дуже обережно, щоб не зачепити плід.
А потім відкрийте розтин пальцями.
-Починаємо. -Ти зможеш.
Правильно.
Обережно.
Б'єлю, відтягни живіт, щоб Люсія витягла дитину.
-Ясно. -Гаразд.
Швидше витягайте його.
-Ну ж бо. -Так.
Чорт, він синіє. Обвиття пуповиною.
Дуже обережно зніміть пуповину.
-Підтримуй голівку. -Вийшло.
-Добре. -Я його тримаю.
-Обережно. -Так.
-Переріж пуповину. -Зараз.
-Обережно. -Так.
Він не плаче.
Люсіє, поплескай його по спинці.
Усе.
Б'єлю, підійди.
Дивись.
Тримай.
Я гляну, як там Ірена.
Добре.
Усе гаразд. З ним усе добре.
Ніколасе.
Підійди.
На, тримай.
Ірено.
Пульс стабільний.
Після підрахунку 50% голосів,
схоже, що ліві мають незначну перевагу.
Хоча ключове слово тут «незначна»,
бо така ситуація вже не вперше.
-Який удар. -Сеура може нас здивувати.
Нечуваний удар.
Їй буде непросто змінити результати на свою користь.
Медичні скандали, її стосунки з крайніми правими…
-Що таке? Тобі байдуже? -Все це негативно на неї вплинуло.
Не розумію, чому я тут.
Щоб пережити бурю.
Що таке? І в горі, і в радості, хіба ні?
Вже ні. Я йду.
Тобто? Куди ти зібралася?
Я йду.
У мене є важливіші справи.
Важливіші за результат і переобрання?
Так, Еміліо.
Важливіші.
-Як вони? -Стабільні. Все буде добре.
-Ви чудово впоралися. -Дякую.
-Ми їдемо. -Я буду в авто за вами.
-Гаразд. -Добре.
Дякую, синку.
Я так тебе люблю.
-Ніколасе. -Так?
Може, зараз не час, але я маю тобі дещо сказати.
Так, звісно. Кажи.
Ти довірився мені. А я можу вірити тобі?
-Авжеж, сину. -Точно?
Так.
Річ про Софі Лафон.
Не знаю, чи вплине це на тебе, чи нашкодить тобі, але…
Але, прошу, нікому про це не говори.
-Звісно, сину. -Ні слова.
Обіцяю.
Кажи.
Від кого ти ховаєшся?
Від Росіо?
Можна не говорити про це? Я не…
-Я не хочу. -Гаразд.
А ти чого тут? Чому не вдома?
Кіке.
Що таке?
Що сталося?
Я все спаскудив, Май.
Чому?
Я так напартачив.
Усе гаразд. Поплач.
Поплач.
Оце ми парочка…
Усе гаразд.
-Ну… -Чорт.
-Оце так вечір. -Напружений.
Ну хоч вечеря вдалася.
-Ми так і не повечеряли. -Ні.
Тому тобі доведеться якось мене запросити.
Що скажеш?
Зараз.
Зараз?
Так.
-Алло? -Краще введи мені ті ліки.
Бо якщо ні, я присвячу кожен подих, що в мене лишився, щоб тебе знищити.
-Що мені робити? -Їдь у лікарню.
Зараз?
Поквапся. Я чекатиму на тебе тут.
Але чому зараз? Несторе?
-Зараз? Несторе? -Чорт.
-Ні, чорт забирай. -Що?
-Що відбувається? -Поліція вже тут.
-Що робити? Я їду. -Залишайся там. Часу обмаль.
-Що таке? -Я пішов.
-Залишайся на місці. Не їдь. -Що? Несторе?
Несторе?
Чорт забирай!
Мій телефон.
Чорт, мій телефон.
-Тоді їдьмо вечеряти. -Справді?
-Як друзі, ясно? -Як друзі. Це все.
-Просто друзі. -Б'єлю!
-Поліція. Треба зробити це зараз. Бігом! -Усе гаразд?
-Вибач. Давай потім. -Що таке?
Пропустіть!
Телефон.
Наразі пораховано 70 % голосів.
Неймовірно, наскільки близько вони йдуть.
-Зараз може статися будь-що! -Іспанія!
Патрісія в партійному штабі. Відвеземо флакон туди.
У нас не буде часу. Бляха.
Добрий вечір.
-Лікарка Амаро? -Так.
Ми тут через звинувачення проти лікарки Софі Лафон.
Так. Ідіть за мною.
Нарешті.
Де він?
Флакона немає.
Як немає?
-От сука. -Де вони можуть бути?
-Що нам робити? -Трясця твоїй матері…
Що тут сталося?
Вони все забрали.
Як вона дізналася?
Не знаю.
Вибачте. Я не розумію, що сталося.
Її хтось попередив. Не знаю хто.
Не хвилюйтеся.
Давіде, пошукай. Може, десь лишилися жорсткі диски.
Відповідай, козел.
Синку, все гаразд?
Я їду додому. Ми так поспішали, що…
Ти комусь заплатив, щоб знищити докази дослідження Лафон?
Я не розумію, про що ти.
-Ну ти мудак. -Про що ти?
-Я нікому нічого не казав. -Мудак. Я так і знав!
Сам подумай. Якби я їй сказав, у неї був би час?
-Ти щойно мені розповів. -Не вірю!
Лафон не дурна. Певен, вона щось запідозрила.
Я тобі не вірю. Ти брехун.
Їдь сюди і скажи особисто, що ти не збрехав.
Їдь сюди.
Заспокойся. Я розвертаюся.
Ніколасе.
Ніколасе, скажи мені щось.
Хоч щось скажи, чорт забирай. Ну?
Ти там?
Несторе.
Я чую, як ти дихаєш, Несторе.
Мені прикро.
Вона все забрала.
Гори в пеклі.
Ти не міг мене не підставити.
Знову, так?
Щоб мене врятував ти.
Не дарма тебе називають «лікар Смерть».
Гори в пеклі.
Гори в пеклі, бляха.
Гори в пеклі.
Тату.
Тату, скажи щось.
Тату, скажи щось, благаю.
Що?
Ми перемогли.
Ми перемогли!
Патрісіє!
Ми перемогли!
Вітаю.
-Ходімо на балкон. -Президентка!
Усі на балкон. Ходімо!
Так!
Ігристе. Несіть ігристе!
Президентка!
Ще чотири роки!
Хай живе Валенсія!
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова