Valencia röstar. Aleixandre och Segura är favoriterna i ett val
efter uteslutningen av högerkandidaten efter attacken mot Azorín-skolan,
där presidenten har lovat att rösta idag.
Gör dig redo. Pressen är överallt.
-Vad står på? -Håll er bakom avspärrningarna.
Ni får inte komma in, har jag sagt.
Ingen får komma in.
-God morgon. -Hej.
-Presidenten. -Släpp fram oss.
-Patricia! -Fru Segura, du får inte komma in.
Inte? Varför inte? Vad händer?
-Vi vet inte än. -Vi vet inte.
-Det kan vara farligt. -Okej, lyssna på mig.
-Jag sa att vi skulle rösta här. -Vad gör du?
Så det ska vi göra nu.
-Släpp in mig. -Ni får inte komma in! Kom inte in.
-Presidenten, snälla. -Kom inte in.
Känner du dig ansvarig?
-Prata med oss. -Tänker du ställa in valet?
-Va? -Var det extremisterna?
Känner du dig skyldig?
-Herregud. -Påverkar det här valet?
-Se upp. -Snälla.
-Vad händer? -Det är viktigt. Valenciaborna vill veta.
-Presidenten. -Fru president.
-Oppositionen ber dig avgå. -Känner du dig skyldig?
-Tänker du avgå? -Vad tycker du om det som händer?
Var det en terroristattack, tror du?
ANDNÖD
Borja Muñoz sänder live från Azorín-skolan.
-Vad kan du berätta? -Inte mycket.
President Segura och dussintals väljare som var på skolan har förts till sjukhus
med förgiftningssymptom.
Toni, hämta fler bårar, tack.
Rocío, har du hört nåt? Vad hände?
Räddningstjänsten tror
att gaserna som frigjordes vid branden fastnade i undertaket
och släpptes ut under byggarbetet.
Hur många drabbades?
Ett femtiotal.
Vi kanske kan använda operationssalarna som intensivvårdsplatser? Vad tycker du?
Ja, jag fixar det.
Vi ses.
Håll mig underrättad.
Jésica.
-Vad är det? -Vad menar du?
Sen jag blev chef behandlar du mig som skit.
Vi pratade om det här där hemma.
Du gjorde det du såg dig tvungen till. Jag klandrar dig inte.
Jag tror dig inte.
Du kanske har dåligt samvete.
-Jag berättar för Néstor nu, okej? -Tack.
Jesi! Jag kommer strax.
Jesi!
Du trycker på dörrstängningsknappen.
-Oj, det var inte meningen. -Okej.
-Jag ska till trean. Du? -Dit du ska.
Okej.
Jag tackade ja till det första jobbet jag erbjöds på Sorolla
för att jag ville jobba med dig, min bästa vän.
-"Det första jobbet"? -Ja.
Jag kunde stå på bårhuset nu med armen i ett liks röv för din skull.
Ja, för din skull. Bara så du vet.
Så är vi vänner igen?
Vänner?
-Ja, men… -Okej.
-Tack. -Kan vi börja om?
-Inget hände. Allt är bra. -Okej.
Okej.
-Hej. -Hej.
-God morgon. -Hej.
Ta ner honom.
-Vi kör ut honom. -Okej.
Försiktigt.
Vänta, jag vill berätta en sak.
Jag hånglade med ST-läkaren från onkologen. Känner du honom?
Han med blå ögon. Du har säkert sett honom.
-Vad är det? -Du gör precis som du brukar.
Du har varit här knappt en vecka och gör det redan.
Vad har jag gjort?
Du känner dig osäker och tävlar mot mig. Du gör alltid så!
Du tar det som betyder mest för mig! Ända sen vi var 20!
Men jag kysste Biel, inte din pojkvän. Vad är det med dig?
-Jag visste inte. -Visst.
Jag visste inte. Jag svär att jag inte visste.
Fan.
-Néstor. -Vad?
Det är klart.
-Har du röstat? -Anmälan.
Polisen kommer snart att gripa Lafont.
Men, Pilar… Vad har du gjort?
Det måste göras nu, annars riskerar vi att hon förstör bevis.
Jag är ledsen, Néstor.
God morgon.
Biel.
-Kom. -Här.
-Vad är det? -Pilar polisanmälde Sophie.
-Och behandlingarna? -Studien är över.
Fan.
-Och Patricia? -Hur många behandlingar har hon kvar?
-Inte många. -Kolla det.
Vi ger henne dem. Så fort som möjligt. Kan vi göra det idag?
Det är val idag. Det blir inte lätt.
Hon är på akuten. Kolla hur många doser hon har kvar.
20 år, ingen sjukdomshistoria.
Akut andningssvikt. Hemodynamiskt stabil.
Vi har gett syrgas och en bolusdos kortikosteroider.
-Oj! Förlåt. -Fan!
Rocío!
-Vad har vi? -Lågt blodtryck och låg puls.
Förgiftningen verkar snabbt.
Vad visade blodgasprovet?
Acidos, som alla andra. Kolmonoxidhemoglobinet uppe i 40 %.
Fyrtio procent?
-Det är inte bra. -Nej.
-Svarar han inte på syrgas? -Ingen av de kritiska patienterna gör det.
Vi kanske måste intubera.
Hej.
De Felipe? Jag ställde in allt idag. Fick du inte meddelandet?
Jag läste det inte.
Då tar jag tillfället i akt att ta farväl av dig.
Ska du ge dig av?
-Vart då? -Lyon. För att presentera våra framsteg.
Den också. Vi kan börja lasta bilen.
Tror du att studien fortsätter när jag kommer tillbaka?
-Varför säger du så? -På grund av valet.
Om det blir ett regeringsskifte…
Du vet.
Bara fem månader till. Det hade jag behövt för att hitta botemedlet.
Fru Segura, till exempel. Hon har bara en flaska kvar.
Oavsett vad som händer i valet idag har jag vunnit.
Tja…
Trevlig resa, då.
Tack, kära kollega.
-Följer du med mig? -Ja.
BIEL: PATRICIA HAR BARA EN DOS KVAR
NÉSTOR: HON MÅSTE FÅ DEN IKVÄLL
Ta inte av den. Vi vet inte…
-Jag mår bra. -Vi vet inte vad du andades in.
Vi måste göra ett uttalande. Opinionen sliter oss i stycken.
Och vad ska vi säga? Vad är prognosen?
Vi säger att de flesta är stabila, att allt är under kontroll.
-Säg inte det. Situationen är allvarlig. -Det vet vi imorgon.
Jag kan inte ljuga. Jag sa åt alla att rösta där. Det här är mitt fel!
-Jag måste möta dem. -Det är inte att ljuga.
-Precis den vi behövde! -Vi måste prata.
-Inte nu. -Få se nu…
Aleixandre.
-Ta av den där. -Han kom före dig.
Vakterna säger att du inte ska åka dit. Vi åker till högkvarteret.
-Patricia, det är viktigt. -Senare.
Vi hörs senare.
Förlåt att jag är sen.
Jag var bara…
Pilar, vad gör du här?
-Mår du bättre? -Jag skrev ut mig själv.
Självklart.
-Jag är glad att du mår bättre. -Tack.
Akuten vill använda operationssalarna för att hantera alla förgiftade patienter.
-Jag godkände det. Det är löst. -Ja, men jag upphävde beslutet.
Det går inte. Inte efter Aspergillus.
Väntelistan skulle bli ännu längre. Vi skulle bli begravda i klagomål.
Tja… Jag är glad att du är i så bra form,
men du måste rådfråga mig om sånt här.
Det är jag som fattar besluten nu.
Förlåt, men jag trodde att Lluís hade berättat.
Och jag vill inte verka oförskämd eller orsaka…
…obehag, men jag är inte längre Sorollas sjukhuschef.
Jag vet. Och?
Allt är tillbaka som det var förut,
och jag är tillbaka som kirurgichef. Jag hoppas du förstår.
Då fortsätter vi.
Vi kan inte längre lämna regionstyret
i händerna på politiker som plundrar våra resurser
och berövar oss vår sjukvård.
Dagens val är väldigt enkelt.
Vill du ha ett generellt sjukvårdssystem, rösta på Jämlikhet.
Vill du ha privatisering och nedmontering, rösta på Segura.
Otroligt.
Den jävelns taktik är att attackera dig där det smärtar mest.
Han reducerar valet till en folkomröstning om sjukvård.
-Otroligt. -Det kvittar.
Jaså? En bomb exploderade i en skola.
Verkligen? Jag vet, Emilio. Jag var där.
Toppen. Precis vad jag behöver.
Emilio. För helvete.
Jag är med.
Jaså?
Vi kommer att vinna valet.
Vi kommer att vinna valet. Jag svär.
Blanca, berätta.
Man, 43 år, diabetes och högt blodtryck. Tolv på Glasgowskalan.
Takypné och takykardi. Väldigt låg syremättnad – 87 %.
Det är med fem liter syrgas. Vi gav även kortikosteroider.
Hur länge har han varit så här? Hjälp mig.
Hur länge har huden varit så här röd?
-Sen han blev sämre. -Okej. Följ med mig. Kom.
Fan.
Pere, öppna hans skjorta.
Ett ögonblick.
Fan.
Okej, vänta. Snälla, lyssna på mig.
Byt lakan, ta av dem kläderna och tvätta huden och ögonen. Okej?
Ge alla hydroxokobalamin nu.
-Okej? -Ett ögonblick. Vänta.
-Lucía, vad händer? -Cyanid. Kom. Titta.
Vi såg det här efter en brand på en nattklubb i Madrid.
Alla material med kväve i sig genererar vätecyanid,
som orsakar dyspné och en rödaktig hudfärg.
Det är väldigt giftigt.
Alla ser likadana ut. Titta.
Fan.
De har inhalerat cyanid.
Om vi inte tar av kläderna fortsätter de att absorbera det.
-Det är giftigt. -Jag tror dig.
Vi tvättar patienterna och byter kläder på dem. Fort, tack.
Blanca och Pere, hämta hydroxokobalamin.
Seså. Marta, följ med mig.
Vi måste ta av honom kläderna.
Vi tar av honom skjortan.
-Det här är allt. -Vi behöver allt.
Vi fick inte mer från Healock.
Det här räcker inte ens till hälften.
Vad ska vi göra?
Jag vet inte vad jag ska säga. Pilar antog att allt är som förut.
-Så hon får tillbaka jobbet. -Det funkar inte så.
Jag är fortfarande kirurgchef. Pilar kan inte…
Det här är Nicolás order.
Om han säger att vi inte ska jävlas med Pilar så gör vi inte det.
Gör inte det här idag. Tv-stationerna ringer ner mig, okej?
-Okej. -Hallå?
Ja.
Vänta lite.
Snälla, var resonlig.
-Ber du mig att vara resonlig? -Ja.
Jag har varit väldigt resonlig.
Jag var resonlig när du höll tyst för att få tillbaka chefsposten.
Och jag var resonlig när du bestämde dig för att sluta kämpa för sjukhuset!
-Så jag har varit resonlig så det räcker! -Okej. Äntligen är du ärlig.
Nu slipper jag bli straffad med din tystnad.
Lluís, jag sa inget…för att jag står i skuld till dig.
Men om du tänker vara hans marionett, be mig inte att vara resonlig.
Annars hade jag förlorat legitimationen. Och jag gjorde det för dig!
För att du skulle leva!
Jag undrade när du skulle använda det emot mig.
Det gick fort.
-Svara i telefonen. -Vänta.
-Svara. -Jésica, snälla.
Är du säker på att du kan ta med barnet utan att Leo säger nåt?
Vad har jag för val? Dagis är stängt.
-Det är som det är. -Ja.
Och mina patienter får se lite av vad som väntar.
Att föda är ingenting mot vardagsstressen.
Fan, May, du är en riktig solstråle.
Ja, du känner ju mig.
Ja, vi känner varandra.
Tjejen.
Om nåt är fel kan du berätta det för mig.
Okej. Ta henne.
Hejsan!
Hej, sötnos.
-Och tack. -Hej!
Men…
…jag måste bara rensa huvudet nu. Det är allt.
Det är Rocío, va?
Inte en chans.
Vad fan?
Herrejävlar. "Det bästa stället att födas på i Europa."
Så de gömmer muslimen?
Skratta inte.
-Det är hemskt. -Nej, nu går vi. Det är inte roligt.
Vad händer? Sticker du mitt under krisen?
-Ska du säga. -Det är du som jobbar där.
Ja, men jag kom på diagnosen. Så jag förtjänade det.
-Vi ses. -Du.
Kan jag få skjuts?
-Nej. -Jag har bara min cykel.
-Jag blir så svettig. -Nej.
-Varför inte? -Jag menar allvar.
Okej.
Glöm det.
Okej då.
Är du säker?
-Ville du ha skjuts? -Ja.
-Kan du den här låten? -Nej.
-Du gillar den inte. -Jag gillar att höra dig sjunga.
-Jag stänger av. -Nej, allvarligt.
Min farfar gav bilen till min pappa och min pappa gav den till mig.
Den är full med musik som de spelade när jag var liten.
Farfar älskade den låten.
-Men jag babblar. Förlåt. -Nej.
-Jag lyssnar gärna på det. -Det finns några kassettband…
Här, välj nåt du gillar.
-Det är så rörigt här. -Vad kan jag säga?
Alla har inte en flott pappa som bor i en lyxvilla
långt bort som fan. Hade jag vetat det hade jag inte kört dig.
Jag visste inte heller var det låg.
-Din pappas hus? -Nej.
-Säkert. -Det är första gången jag åker dit.
Till din pappas hus?
Min pappa och jag har ett komplicerat förhållande. Det är allt.
-Berätta. -Det är inget. Min pappa och jag…
Strunt samma. Pladdra på som förut.
-Nej. -Jo. Ingen får se oss tillsammans…
-Hör på. -Berätta.
-Nej. Vänta. Jag ska bara ta… -Nej!
-Nej, titta på vägen. -Förlåt.
-Du gör mig nervös.
Förlåt.
Förlåt, nej. Jag sa att vi bara kan vara vänner.
Okej? Det är allt. För att…
Folk… Jag vill inte ha ihop det med nån på sjukhuset.
-Har nån sagt nåt? -Nej, men…
-Så ingen sa nåt? -Nej, men folk pratar och…
Det finns en bra låt på det här bandet.
Tyckte du att den andra var gammal? Vänta bara.
Sänk inte garden. Eftermiddagsskiftet går på nu.
-Kom igen… -Vadå?
Toni, ring lungavdelningen. Begär så många respiratorer du kan.
Oj! När började handledare komma ner till akuten och göra grovjobbet?
De bad om hjälp. "Jag kan umgås lite med min kille", tänkte jag.
-Hjälp! Jag behöver hjälp! -Hallå! Lugn.
-Jon! -Lola?
-Vad hände? -Det är vår dotter!
-Vart ska jag? -Traumarummet.
Lola, älskling. Lola, raring.
-Jon. -Lola.
Lola, raring. Älskling.
-Stetoskop. -Ja.
Lola?
Kom igen, Lola.
Lola, raring. Älskling. Kom igen, Lola.
-Vad hände? -Rocío.
-Hjälp. Det är min dotter. -Koppla upp henne på monitorerna.
-Lola, raring. -Lugn.
Lola.
-Pupillerna är vidgade. -Vidgade? Vad hände?
Hon var sån när jag hämtade henne hos dig.
-Vad fan hände? -Lugna dig.
-Hon var hos dig, med dig. -Lugn.
-Vi försöker rädda vår dotter. -Ni måste lugna er.
-Vad händer? -Hon har feber och högt blodtryck.
Det kan vara hjärnhinneinflammation, men med de här pupillerna vet jag inte…
-Ingen andning. Hjärtstillestånd. -Lola!
Hämta akutvagn, laryngoskop, och 4,5 mm trakealtub.
-Släpp! Hon är min dotter! -Du måste låta dem göra sitt jobb.
Nej!
Lola! Snälla, gör nåt. Snälla.
Såja.
Lola?
Fan, Lola! Lola!
Kom igen.
Lola.
-Fem. Quique tar luftvägarna. -Jag börjar. En…
Lola.
-Pere, förbered 0,25 ml adrenalin. -Okej.
-Ingen puls. -Okej. Jag fortsätter.
-Ta tid. Två minuter, Pere. -Okej.
Lola, snälla.
Lola.
-Ingen puls. Jag fortsätter. -Lola, raring.
Lola.
-Lola! -Okej. Kontrollera.
Fortfarande asystoli.
Två minuter nu.
Ett ögonblick.
Hon har puls. Hon är tillbaka, Jon.
-Hon är tillbaka. -Är hon okej?
Ja, hon är tillbaka. Hon är okej.
Raring.
Gör varenda jävla test som finns.
-Jag vill veta vad som hände. -Okej. Skicka hit dem nu.
-Vi lägger hen här. -Okej.
Jag räknade lite. Vi får plats med sju sängar i varje sal.
-Är du säker? -Ja.
Vi får kolla om hen får plats här, eller om hen måste flyttas.
-Okej. -För…
-Kan nån berätta vad som pågår? -Intensiven har fått operationssalarna.
Det går inte, sa jag ju.
-Ut, allihop! Kom igen! -Rör er inte!
Jag är fortfarande kirurgichef.
-Ingen ska nånstans. -Jésica. Jag har gjort det här i 20 år.
Jag gav dig möjligheten att hoppa in för mig.
Och jag är väldigt tacksam, Pilar.
Men tills jag får sparken är det jag som bestämmer.
Vi får väl se.
Herrejävlar.
Hej.
Du behövde ju inte ta med nåt, och så kommer du med en vacker flicka.
Herregud. Nej, jag ska åka.
-Du stannar väl på middag? -Självklart.
-Lucía Haro, en kollega från Sorolla. -Hej.
-Nej, jag ska åka. Glöm det. -Kom igen. Snälla.
-Biel. -Bara en stund.
Kom in.
Okej då.
-Den här vägen? Vart ska vi? -Ja.
-Biel. -Kom igen.
Fan.
"Flott" var en underdrift.
-Hur står det till? -Hej.
-Välkomna. -Tack.
Du lurade mig.
Nej, jag är här, raring. Det är okej.
Det är okej.
Såja, raring.
-Hej, älskling. -Hej.
Hej, hjärtat.
Raring. Vad gör du här?
Leo har en intervju. Jag ska hjälpa henne.
Det är du som behöver hjälp. Du har haft África hela dagen.
-Ska jag ta henne? -Jag tog just upp henne. Det är okej.
Är nåt fel?
Ursäkta.
Hallå?
Såja.
Räcker det inte?
Okej, jag kommer. Okej.
Förlåt, älskling.
Vi hörs senare, okej?
Hej då, hjärtat.
De klarar sig inte. Varför har vi för lite hydroxokobalamin?
Vi får mindre från Healock, för att spara pengar.
Fan.
Ge det till de som mår sämst, upp till triagenivå 2.
Och resten?
Jag vet inte.
Jag vet inte vad som pågår. Var har du varit?
Du är i tjänst. Ser du inte hur upptagna vi är?
Vadå?
Vad är det här? Hur gjorde du det?
Det är sjuksköterskorna som driver sjukhusen, om du inte visste det.
Vi är en familj.
Om vi måste bryta mot reglerna för att rädda liv så gör vi det.
-Du gjorde ett jävligt bra jobb. -Jag vet.
Det behöver du inte påminna mig om.
Det är ni läkare som glömmer hur jävla grymma vi sköterskor är.
Men oroa dig inte, ni glömmer det aldrig igen.
Ni ska få se hur en arg sjuksköterska ser ut.
Okej, återgå till arbetet.
Jon.
-Hej. -Hur mår du? Har du hört nåt?
Nej, inte än.
Och Nagore?
Hon är på toaletten.
-Vi fick just er dotters resultat. -Och?
Vad är det?
-Förbered aktivt kol. -Via sond?
Ja.
Vad är det? Förgiftning?
-Jag kan hjälpa till. -Rör henne inte!
-Låt mig hjälpa till. -Rör henne inte! Ut.
Kan du förklara vad som pågår? Vad är det?
-Ana, kan du börja? -Ana, vad är det?
Hallå! Vad gör du? Jon.
Vad är det?
Ecstasy.
Kommer du nära min dotter igen dödar jag dig.
Jon.
Jag vet inte vad du tänker, men jag tar inte droger längre.
Varför hade jag ecstasy hemma?
Fan.
Omöjligt.
-Jag hade några piller i byxorna. -Min dotters liv kommer först.
-Och du vet vad jag riskerar. -Förlåt.
-De kan ta henne ifrån mig. -Det var ett misstag.
Det var inte meningen. Det var ett misstag.
Misstaget var att släppa in dig i mitt liv.
-Hur går det? -Bra.
Vi bevakar slutet av valdagen i regionen Valencia…
Valdeltagandet är 20 % högre i år.
Kolla vallokalsundersökningarna.
Jag kollade nyss. Det går inte så bra för Patricia.
-Påverkas du om hon förlorar? -Oroa dig inte, min son.
Jag lägger aldrig alla ägg i samma korg.
Självklart.
Det är inte officiellt, men…du är min son, så jag kan väl lita på dig?
Jag har erbjudits jobbet som vd för Healock.
Så oavsett om Patricia vinner har jag säkrat min framtid.
För Healock?
Ja. Jag har varit på dem i åratal. Dragit i lite trådar. Men ändå…
Efter Lafonts framgångar öppnade de äntligen dörrarna för mig.
Skål.
Är nåt på tok?
-Vad är det? -Irene.
Kom här. Vi sätter oss på soffan.
-Mår du bra? -Nej.
-Biel, hjälp mig. -Luta dig mot mig.
Försiktigt. Långsamt.
-Kom här. Sätt dig. -Långsamt.
-Okej, försiktigt. Såja. -Älskling.
Är det okej? Får jag röra dig? Hur långt gången är du?
Tjugoåtta veckor.
-Det är… -Inte mycket.
Det är länge kvar.
Det kan vara en akut buk.
-Vad är det? -Nej, det är sammandragningar.
-Sa du "sammandragningar"? -Ja, du har värkar.
Vackert, va?
Vad gör du här?
Vad ville du berätta?
Lyssna.
Det finns saker du inte vet om Sophie.
Jag vet att resultaten i hennes andra studier
inte var så positiva som hon påstår.
Vad trodde du?
När man är president
känner man alla, och alla är skyldiga en tjänster.
Alla. Jag satt inte bara med armarna i kors.
Men det jag vet är att studien fungerade för mig.
Det borde jag vara tacksam för, eller hur?
-Ja. -Var det det du ville berätta?
Polisen kommer att stänga ner hennes studie om några timmar.
-Du anmälde henne. -Du har bara en behandling kvar.
Om du följer med mig kan vi ge dig den innan rösträkningen är klar.
-Du kunde inte vänta. -Det var inte jag.
-Patricia. -Du måste följa med mig.
-Och de andra patienterna? -Ska vi?
-Patricia, snälla. -Vänta.
-Nej. Patricia! -Vad är det? Vad?
Rösträkningen har börjat. Vi ska flytta på oss.
-Jag kommer. -Patricia, lyssna på mig.
-Du måste följa med mig. -Håll käften.
Hörde du mig inte? Vart ska du? Stanna.
Nej… Släpp mig.
-Rör mig inte. -Ditt liv står på spel.
-Släpp. -Tumören är inte helt borta.
Om vi inte dödar den växer den.
Släpp mig, annars kallar jag på vakter.
-Jag gör det. -För två veckor sen ville du leva.
-Då litade jag på dig. -Det här handlar inte om mig.
Utan om dig.
Om att du bestämmer dig för vad som är viktigast.
Släpp mig.
I kväll är det val. Den enda kvällen då mitt liv inte spelar någon roll.
-Nu går vi. -Ja.
-Okej. -Andas in.
Tack.
-Vadå? -Ambulansen är en timme bort.
-En timme? -Det är för länge. Vi kör dit henne.
Nej, Nicolás. Barnet är prematurt och har opererats.
-Hon borde åka ambulans om nåt händer. -Tänk om den inte kommer hit i tid?
-Vi åker. -Nej, vänta.
Har ni en kardiotokograf?
-Vet ni vad det är? -Ja, vi köpte en.
-Hämta den. -Jag vet var den är.
Vi ska göra så här.
Jag gör en vaginal undersökning för att se hur utvidgad du är.
-Hjälp mig. -Ja.
Få se nu.
Redo?
-Ja. -Ligger du bekvämt?
Hon är ungefär tio centimeter utvidgad.
-Så mycket? -Ja.
-Vad betyder det? -Att hon är redo att krysta.
-Ja. -Jag ringer ambulansen igen.
-Hjälp mig. Lyft upp hennes klänning. -Okej.
-Såja. -Ge mig maskinen.
Här.
Allt kommer att bli bra.
-Ge mig din hand. -Oroa dig inte.
-Allt kommer att bli bra. -De svarar inte.
Biel, barnet har låg puls.
Nicolás.
Nicolás, kom.
Kom, Nicolás. Kom hit ett ögonblick.
Barnet har låg puls och är i fetal distress. Hon måste föda nu.
Hur ska hon kunna föda här? Sist sa dr Santapau att bebisen låg i säte.
Sätesbjudning, fetal distress, prematur och har opererats.
Vaginal födsel är för riskabelt.
-Lyssna på mig! -Nu åker vi. Jag sa att vi åker!
Om hon inte föder nu kan båda två dö, okej?
-Jag ringer Leo, okej? -Okej.
-Irene. -Älskling. Se på mig, älskling.
Ring Leo.
Bra.
-God kväll, Leonor. -God kväll.
Den första frågan är ett måste. Har Sorolla det bästa teamet i Europa?
-Ursäkta. -Vad är det?
-Det är brådskande. -Va?
Irene har värkar. Barnet ligger i säte. Ambulansen hinner inte hit. Vad gör vi?
-Ursäkta. -Vänta lite. Vi är på väg.
-Hon måste förlösas med kejsarsnitt. -Hur ska vi göra det här?
Hör på, Biel. Hon har rätt. Det är det enda sättet om barnet ska överleva.
Bli inte nervösa.
-Du är väl kirurg? -Ja.
Vänta lite. Har du nånsin gjort ett kejsarsnitt?
Nej, men jag har gjort mycket svårare saker. Tro mig.
Förbered operationsfältet. Och låt mig prata med Irene.
Koka vatten och hämta lite handdukar.
Irene, här.
-Irene, hur mår du? -Dåligt. Väldigt dåligt.
Irene, vi måste göra det nu, okej?
-Va? Nej. -Kom igen. Lugn.
Lugn. Vi måste göra det nu. Okej?
-Ska vi gå? -Ja.
Såja. Lugn.
Jag lämnar inte din sida, älskling.
-Nej! -Nej. Irene, titta på mig.
Allt kommer att bli bra, lita på mig. Men vi måste göra det här nu.
Nicolás, vi lägger henne här. Okej? Bra.
Bra jobbat, Irene. Okej?
-Lägg henne här. -Jag kan inte.
Kom igen, Irene. Bra jobbat. Långsamt.
-Vi måste göra det nu. -Utan bedövning?
Irene, det kommer att göra ont.
Håll ut.
Det går inte. Det är ju hemskt. Nicolás, hämta de andra medicinerna.
-Vilka andra mediciner? -Han fattar väl?
Affärsman, Valencia, lyxvilla… Måste jag säga det? Hämta dem.
Kom igen.
Irene, andas. Slappna av, okej?
Lugn. Se på mig.
-Det här ordnar sig. -Vi är här.
-Okej, låt mig se. -Nej!
Vad är det här?
Kokain. Okej. Och det här?
-Ketamin. -Perfekt.
-Hästbedövning? -Det används även på människor.
-Bättre än ingenting. -Det är det vi har.
Biel, knivarna.
Sniffa.
Sniffa, Irene.
Okej, sniffa lite till. Sniffa.
Såja.
-Nu lägger vi ner henne. -Här.
Okej, då börjar vi.
-Du måste göra ett tvärgående snitt. -Okej. Stå här.
Två centimeter ovanför blygdbenet, cirka 15 centimeter långt.
-Okej? -Ja. Inga problem.
Irene, nu börjar vi.
Fan.
Dra isär den subkutana vävnaden med fingrarna för att öppna den.
Okej.
-Irene! -Hon tuppade av. Det är bäst så.
Håll isär den med fingrarna så att jag kan se.
-Okej? -Okej.
-Ser du bindvävshinnan? -Ja.
Gör två små laterala snitt för att förstora öppningen av bindvävshinnan.
Okej.
-Bra. -Såja.
Ta saxen och använd tången, okej?
-Såja. -Okej.
Okej.
Arbeta dig igenom med fingrarna tills du når bukhinnan.
Där.
Jag ser livmodern.
Dra blåsan åt sidan för att inte riskera att skada den.
-Håll i den hårt. -Ja.
-Ser du nåt? -Jag börjar.
Vi är där.
Okej, nu kommer det svåra. Hysterotomin.
Lägg snittet försiktigt så att du inte skadar barnet.
Och öppna snittet med fingrarna.
-Nu kör vi. -Du klarar det här.
Såja.
Försiktigt.
Biel, tryck på magen så att Lucía kan ta ut barnet.
-Okej. -Okej.
Du måste få ut honom nu.
-Kom igen. -Kom igen.
Han börjar bli blå. Han har navelsträngen runt halsen.
Ta försiktigt bort navelsträngen.
-Håll huvudet. -Du har den.
-Bra. -Jag har den.
-Försiktigt. -Ja.
-Klipp av navelsträngen. -Okej.
-Var försiktig. -Ja.
Han gråter inte.
Lucía, stimulera honom på ryggen.
Det gick.
Biel, kom hit. Titta.
Här.
Jag tittar till Irene.
Bra.
Han mår bra. Barnet mår bra.
Nicolás.
Kom.
Här, håll honom.
Irene.
Hennes puls är stabil.
Med 50 % av rösterna räknade
ser det ut som om vänstern går mot en knapp seger.
Men nyckelordet här är "knapp".
Det vore inte första gången som Segura-effekten…
-Vilken motgång. -…överraskar oss.
Det blir svårt för henne…
NESTOR: PATRICIA, DU MÅSTE KOMMA NU! SVARA!
SISTA CHANSEN ATT BLI BOTAD!
-Vad är det? Bryr du dig inte? -…har tärt på presidenten.
-Jag vet inte vad jag gör här. -Du uthärdar stormen.
Vad du gör här? I vått och torrt, eller hur?
Inte längre. Jag går nu.
Vad menar du? Vart ska du?
Jag går.
Jag har viktigare saker för mig nu.
Viktigare än att få veta om du blir omvald?
Ja, Emilio.
Viktigare än så.
-Hur mår de? -Bra. De kommer att klara sig.
-Ni gjorde ett bra jobb. -Tack.
-Vi åker nu. -Jag följer efter i bilen.
-Okej. -Okej.
Tack, min son.
Jag älskar dig.
-Nicolás. -Ja?
Det kanske inte är rätt tillfälle, men jag måste säga nåt.
Ja, självklart. Berätta.
Du litade på mig. Kan jag lita på dig nu?
-Självklart. -Verkligen?
Ja.
Det gäller Sophie Lafont.
Jag vet inte om det kan påverka dig, eller om det kan skada dig, men…
Men snälla, du får inte berätta det för nån.
-Självklart. -Inte ett ord.
Jag lovar. Berätta.
Vem gömmer du dig från? Från Rocío?
Kan vi låta bli att prata om det? Jag känner inte för det.
Okej.
Vad gör du här? Varför är du inte hemma? Quique.
Vad är det?
Vad hände?
Jag tabbade mig verkligen, May.
Hur då?
-Jag klantade mig som fan. -Det är okej. Ut med det, bara.
Ut med det.
Vilket par vi är…
Det är okej.
-Tja… -Satan.
-Vilken kväll, va? -Det var intensivt.
Men visst var det en kul middag?
-Vi åt ju ingen middag. -Nej.
Jag tror att du måste bjuda mig på middag nån dag. Eller hur?
-Nu. -Nu?
Ja.
-Hallå? -Ge mig behandlingen.
Annars ägnar jag mina sista andetag åt att förgöra dig.
-Vad gör jag? -Kom till sjukhuset.
Nu?
Skynda dig. Jag väntar på dig här.
Men varför nu? Néstor?
-Nu? Néstor? -Fan.
-Inte en jävla chans. -Vadå?
-Vad är det som händer? -Polisen är här.
-Vad ska jag göra? Jag kommer. -Nej, vi hinner inte.
-Vad står på? -Jag kommer. Stanna där.
Néstor?
Néstor? För helvete!
Min telefon.
Min telefon, för fan. Min telefon.
-Vi äter middag nu. -Ska vi det?
-Som vänner? -Bara som vänner.
-Vi är bara vänner. -Biel!
-Polisen. Vi måste göra det nu. Kom! -Är allt okej?
-Förlåt. Vi hörs sen. -Vad hände?
Gör plats!
Min telefon.
Nu har 70 % av rösterna räknats.
Det är otroligt hur jämnt det är.
-Nu kan vad som helst hända. -Spanien!
Patricia är på partihögkvarteret. Vi tar dit flaskan.
Vi hinner inte. Satan.
God kväll.
-Dr Amaro? -Ja.
Det gäller din anmälan mot dr Sophie Lafont.
Ja, följ med mig.
Här.
Var är den?
Flaskan är inte här.
Varför inte?
-Subba. -Var kan de vara?
-Vad ska vi göra? -Helvete.
-Vad tusan har hänt här? -De tog allt.
Hur visste hon?
Jag vet inte.
Va?
Jag beklagar. Jag förstår inte vad som hände. Nån måste ha berättat för henne.
Det är ingen fara.
David, vi kollar om det är några hårddiskar kvar.
Svara, för fan.
Är allt okej?
Jag är på väg hem. Vi hade så bråttom att vi…
Tipsade du nån som fick bevisen från Lafonts studie att försvinna?
Jag vet inte vad du pratar om.
-Skitstövel. -Vad pratar du om?
-Jag har inte sagt nåt. -Skitstövel. Jag visste det!
Hade hon hunnit om jag hade berättat? Du berättade det precis för mig.
-Jag tror dig inte. -Lafont är inte dum. Hon anade nåt.
Jag tror dig inte. Du är en lögnare. Kom hit och säg att du ljög för mig.
-Kom hit nu. -Ta det lugnt. Jag vänder.
Nicolás!
Nicolás. Svara, för fan.
Säg nåt, för fan. Kom igen. Är du där?
Néstor.
Jag kan höra dig andas, Néstor.
Jag är ledsen.
-Hon tog allt. -Dra åt helvete.
Du var tvungen att blåsa mig. Igen.
För att kunna rädda mig.
Det finns en anledning till att de kallar dig "dr Död". Dra åt helvete.
Dra åt helvete.
Dra åt helvete, för fan.
Dra åt helvete.
Pappa.
Pappa, säg nåt.
Vad är det?
Vi vann.
Vi vann!
Patricia!
Vi vann!
Grattis.
-Ut på balkongen. -Presidenten!
Alla till balkongen. Kom igen!
Ja!
Ta med champagne.
Presidenten!
Fyra år till!
Länge leve Valencia!
Undertexter: Mattias R. Andersson