Defne, fakt jsem se o tebe bál.
Jsme na konci cesty, Ceme.
O čem to mluvíš? Kde jsi?
Řeknu prokurátorovi všechno.
Defne.
Kde jsi?
Máš jenom jednu šanci.
Když promluvíš dřív než já, budeš z toho venku.
Ale když promluvím já, strávíš roky za mřížemi.
DÍKY, DALŠÍ
#MIZÍM
Muž, který je v centru toho zločinu,
se stal informátorem a unikl. Nemůžeme ho vinit.
Beliz taky zmizela.
Neříkal jen tak, že se mu nic nestane.
Tady tahají za nitky lidi nahoře.
To není sranda. Je to velká bouda.
Díky všem těm lidem, které už roky krmí,
budou všechno brát jako sbírání důkazů.
Ten hajzl z toho zase vyvázne.
Dostane jen šest měsíců podle § 116 za neoprávněný vstup do obydlí,
ale vyhlášení rozsudku bude odloženo.
Bude se při odchodu šklebit a s úsměvem se nám dívat do očí.
A za pět dnů zruší ten zákaz cestování.
Určitě zmizí jako pára.
Co budeme dělat, vzdáme to?
- To určitě ne! - To jsem neřekl.
Leylinko, to nejtěžší už jsi udělala. Vytáhla jsi špinavé prádlo Cema Murathana.
Ano, ale mluví se o tom jenom v bulvární show Sarpovy přítelkyně.
Takže je to stejný jako Niliny knihy.
- Ne, nepřeháněj. - Ne, ty… Ano.
To je tvoje holka.
Tak zatím, lidi. Mějte se.
- Sbohem. - Mějte se.
Strýčku.
Strýčku?
Já jdu. Potřebuješ něco?
- Kdy mají přijet tví rodiče? - V úterý.
V úterý.
- Budeš tu zítra? Uvidíme se? - Mám moc práce.
Já jdu taky.
- Vezmi si auto. - Dobře.
- Já jdu taky. - Jdeme.
- Tak zatím. - Pa pa.
Ahoj.
Promiň, zlato. Měl jsem jednání.
Našla jsem ho. Posílám jeho fotku.
Vážně?
Nenašla jsem číslo,
ale dám ti adresu, kam chodí.
- Napiš si to. - Jo.
Jsi nejlepší.
Defne je tak blbá. Pořád Cema chrání.
Kdyby tak promluvila…
Tenkrát mi řekl, že cítí vinu jenom vůči Defne.
Říkal, že kromě ní nejsme nikdo bez viny.
Ať jde do hajzlu.
Ze starých děvek jsou teď andělé.
Začínám mít hlad. Mám něco objednat, když zůstáváme?
- Ne, já půjdu. - Co zajít ke mně?
Erkanova žena udělala mangold, Ali ho má rád.
- Mangold! - Co?
- Zaplatíme. - Dobrý?
Jasně.
JOHN – MOBIL
Kdo to je?
- Moje první láska. - Cože?
- Kdo je tvoje první láska? - John.
Bylo mi teprve 15.
Zase jsme se museli stěhovat, protože mámu přeložili.
Doslova nás roztrhli. Byla to veliká láska.
Mimochodem, jeho otec byl taky diplomat.
Chvíli jsme si psali a byli v kontaktu,
ale pak se odstěhoval do Kanady
a přestali jsme komunikovat.
Už roky jsme se neviděli ani spolu nemluvili.
- Překvapilo mě, že volá. - Proč jsi to nezvedla?
To ne, vypadlo to. Asi zavolal omylem.
Tomu se říká „hovor z kapsy“.
Ani jsem nevěděla, že mám jeho číslo.
Takže teď je tu John, jo? Ať se to nedozví Ali.
- „John.“ - Na a co, když se o tom dozví?
Dětská láska. Co je na tom špatnýho?
- Ten mangold je úžasnej. Legendární. - To jo.
- Kdy má Ali narozeniny? - Prvního února.
- Střelec? - Vodnář.
Edis byl Střelec. Tedy pořád je.
- Před pár dny se stavil. - Jo?
Nestalo se nic skvělýho. Vůbec nic se nestalo.
Prý skončil dřív s prací ve studiu.
Chtěl se stavit a já souhlasila.
Vlastně to byl první dlouhý rozhovor od našeho rozchodu.
Chci lásku.
Tedy chci skutečnou lásku.
Nechci vztah, kde se člověk jenom cestou zastaví.
Chci, aby se ten, koho miluju, vedle mě probouzel.
Nechci se ho muset ptát, kde je. Chci, aby byl tam, kam se podívám.
Chci, aby se mě pořád dotýkal,
bez ptaní mě bral za ruku.
Chci, aby byl do mě stejně zamilovaný jako já do něj
a nechci se cítit provinile, že ho tak moc miluju.
Nejdřív jsem mluvila a on poslouchal.
Pak mluvil on.
Představ si dětský sen, který formuje celý tvůj život.
Naučil jsem se milovat a být milován publikem.
Je to neuvěřitelný milostný příběh.
Velký příběh plný vzestupů a poklesů.
Ale…
obyčejný život do toho nepasuje.
Bohužel.
Musím splatit dluh svojí duši.
To taky vím.
Ten čas taky přijde.
Takže jsme se v klidu rozešli, aby se mezi nás Edis nepletl.
- Drahoušku. Jsi v pořádku? - Jsi v pohodě?
Jsem v pohodě.
Budu se cítit líp, až sním ten mangold.
Taky si to myslím.
Aha, to je Ali.
- Jsi v pohodě, viď? - Jsem.
- Vítej! - Ahoj.
- Jsi tu dřív. - Ano.
- Jsou tu i holky. - Kohopak to tu máme?
- Vítej, Ali. - Ahoj.
- Jak je? - Dobře, co ty?
- V pohodě. - Výborný mangold.
- Nandám ti. - Jasně.
- Je perfektní. - Dám na to jogurt.
Odcházím s každou láskou v srdci.
Odcházím a ještě cítím tvou vůni.
Zanechal jsem ti strachy a také nové začátky.
Já, jen já odcházím.
Jsem doma.
Pojď sem, pojď.
Doruk. Doruk!
Uložil jsem ho. Je ve svém pokoji.
- Jsi doma, lásko? - Jo.
- Můžeš mě poškrábat na zádech? - Už tě škrábu.
Pokračuj, je to dobrý. Moc dobrý.
- Pokračuj, zlato! - Moment!
ESRA: FUNDO, JSI DOMA?
FUNDA: CHYTILI FEHMİHO KARAKOÇE. PUSŤ SI ZPRÁVY!
Chytili Fehmiho Karakoçe.
Skvělý. Pokračuj, lásko.
- Dobře. - Níž.
- To už stačí!
Vývozce Fehmi Karakoç byl dnes v poledne na udání zadržen
při pokusu o útěk s rodinou do zahraničí.
Je obviněn z praní špinavých peněz, podvodů
a padělání úředních listin.
Detektive.
Můžu na slovíčko?
ČAJOVNA
Zatímco pro ostatní se za podobné činy očekávají tresty odnětí svobody,
na dubajského podnikatele
Akbara Hamdiho Rezu byla vydána mezinárodní žádost o zadržení,
jelikož je na tuto síť údajně napojen.
Snad je na řadě Cem Murathan.
Běží 40. minuta. Molino. Barrios. Atlético si přihrává.
Lino. Pérez zastavuje.
Uf.
Sarpe?
Jsi tu rychle. Jak to šlo?
Našel jsem ho.
Promluvili jsme si.
Jednou jsem se už spálil. Znovu nechci.
Detektive,
spálím ty, co vás spálili.
Měsíce se snažím zabásnout toho, kdo vás stál kariéru.
Tak moc ho vyděsili, že jsem ho sotva přesvědčil.
Ale pomůže.
To jsem ráda.
Přísahám na všechno, že budete mimo nebezpečí.
To už říkalo hodně lidí.
Zmizeli jako první. Pak se z nich staly hvězdy.
PŘISTIŽEN S NOVOU MILENKOU
Tohle se dá vyřešit jedině tajnou milenkou Sühy Murathana.
Mockrát děkuju.
Neboj. Budu tě držet od soudu dál.
A teď Lopez… Padá. Obrana Atlética…
Půjdeme do postele?
Jak chceš.
Nechoď.
Vloupal ses ke mně domů. Ke mně domů!
Jinak bych tě už neviděl.
Prosím, nechoď. Miluju tě.
Nemůžeš nic dokázat.
Miluju tě.
Každou noc vstupuju jinýma dveřma do stejnýho snu.
Ale pořád cítím to samý.
Vinu.
Kéž by nějak šlo
jen tak toho hajzla vymazat z tvojí mysli.
Nejde jen o „toho hajzla“.
Chci vyrvat všechno, co k Cemu Murathanovi cítíš.
A když myslíš na Cema, mysli na tuhle tvář. Takhle.
Přestaň se s ním vídat i v nočních můrách.
Dobře.
Takže…
Máš zítra čas, krasotinko?
Dneska je sobota. Nepracuju.
Tak když už jsme vzhůru,
co si někam zajít a počkat na východ slunce?
- Proč mluvíš takhle? - Je mi zima, tak už to pochop.
Já mrznu. Mrznu!
- Je strašná zima, půjdeme už? - Tak jdeme.
- Kam mě vezmeš? - Překvapení.
- Jak to myslíš? - Ujdeme spolu dlouhou cestu.
Je to moc dlouhá cesta, krasotinko. Pojď sem.
Díváš se radši na plameny, nebo na vlny?
Na vlny.
- Fakt? - Jo.
A co ty?
- Já asi vezmu plameny. - Jo?
Pojďme sem vzít i rodiče.
Tak jo. Fotbal, nebo basketbal? Vyber ty.
Kámen, papír, nůžky. Vítěz to rozhodne.
Tak jo. Kámen, papír, nůžky.
Raz, dva, tři.
Jen jedna hra.
- Vítěz to rozhodne. - Dobře.
- Jako vždy. - Jako vždy.
Ale ne! Vyhrálas. Tak jo, vyber si.
Dobře.
Leylo, co se děje?
Nic. Ahoj, Mayo.
Moc jsi mi chyběla.
Taky jsi nám chyběla. Pojď sem.
Jdeme.
Nastup, kluku. Běž.
Hodnej kluk.
- Prosím. - Už jdu.
A ještě tašku.
Prosím, slečno.
Dobře.
- Ano. - Ano.
Promluvíme si zítra a já ji vyzvednu.
Dobře.
Jo! Plácneme si!
Placáka! To je ono.
Potichu.
Tak jo, kluku.
Tak jo, kluku. Uvidíš tátu. Pojď.
Vyřídím to, aniž by Hande musela k soudu.
Kdy to řekneš Leyle?
Ne hned. Nejdřív to musí nějak pokročit.
Ty jo. My o vlku a ona volá.
Haló? Jak je, Leylinko?
Dobře. Přinesla jsem Joyino žrádlo.
Vážně? Jsi u dveří?
Ano, ale není tam Hande Berkantová, že ne?
Ne.
- Pojď dál. - Fajn, už jdu. Otevři dveře.
Dobře, otevřu.
Co je?
Jde sem Leyla.
Je čas postavit se svým traumatům.
Tak do toho.
Joy! Lásko moje! Ty jsi ale vyrostla.
- Jak se máš? - Dobře, co ty?
- Dobře. Vezmi to. - Ukaž.
- Leylo. - Co je? Jsou tu tvoji rodiče?
Ne, ne.
Něco ti musím říct. Měl jsem dřív, ale neudělal jsem to.
Je tam nějaká holka?
Ne. Teda…
Ne jen tak nějaká holka. Jsem strašně zamilovanej.
Pojď.
- Vezmi to, jo? - Dej to tamhle, kámo.
Ahoj.
- Vítej. - Ahoj.
- Ahoj.
Moc ráda tě poznávám.
Samozřejmě jsem o tobě slyšela, ale nevěděla jsem…
Tedy mohlo mi dojít, že v Ömerově životě někdo je…
A slyšela jsem o Bettyině mámě.
A taky jsem věděla, že má terapeuta.
Ale nevěděla jsem, že je to všechno jedna osoba.
- Ráda tě poznávám. - Já tebe taky.
- Pojďte dál. Pojď. - Co?
Víš co? Neměla bych. Musím do kanceláře.
Chci říct… volal mi strýček.
Asi chce mluvit o práci.
Ale třeba kafe?
Kafe mám, dobře.
Pojď.
Hele.
Byla Dilek ten terapeut, ke kterýmu jsi mě chtěl vzít?
Chtěl jsem, aby sis s Dilek promluvila, ale není můj terapeut.
Protože jsme spolu něco zažili.
Jak to myslíš?
- Dilek a já… - Ömer byla moje první láska.
- Dá se to tak říct. - Aha! Jasně.
Teda za Ömera to samý říct nemůžu.
Ale on byl má největší láska.
Vážně?
- Jak jako „byl“? - Tehdy to byla velká láska.
- Aha? - Teď je to zralá láska.
Byla jeho holka dřív než já.
Nosila velký, silný brýle.
Ti blbci si z ní dělali legraci.
Ale teď je moc hezoučká.
Je to fakt moc hezká holka.
A je ukecaná, pořád mele a mele.
Že prý byl její první láska a tak.
Je moc milá.
Buddy?
Buddy se na mě zlobí.
Chtěl zůstat u Ömera. Nechtěl se mnou jít.
Každopádně, co chci říct, je…
Asi… to Ömerovi přeju. Řeknu to takhle.
Jsem fakt šťastná, má v životě slušnýho člověka.
A myslím, že mu přinesla štěstí, víš?
Vážně. Má zase v pořádku práci.
Dostal zakázky, najal nové lidi.
Teď nikdo neví, že ve svým životě někoho má.
Jen Sarp a ten mi to samozřejmě neřekl.
Proto jsem nevěděla, že ve svým životě někoho má.
- Ale… - Hele, Leylinko…
Můžeš se trochu uklidnit?
Já jsem klidná! Proč mi to všichni pořád říkají?
Jsem fakt klidná.
Jestli si myslíš, že žárlím, tak to teda ne. Myslím to vážně.
A když o tom tak přemýšlím, Ömer poznal každýho v mým životě.
Nakonec jsem musela potkat někoho, kdo se mu líbí, ne?
Jistě.
Jsem v pohodě. Jsem prostě v pohodě.
A co ty?
Vím, že jsi rozhozenej.
Cihan má v životě taky někoho.
- Cože? - Jo.
Potkali se v posilovně.
Já nevím, je to jen pár dnů.
Pojedou do USA spolu. Tak jsem to aspoň slyšel.
Strýčku.
Ať je každý šťastný tam, kde je.
Proto jsem tě sem nevolal. Zavolal jsem tě…
- Kvůli tomuhle. - Co to je?
Sundej to.
- Koupils mi obraz? - Dělej.
Leylinko, budeš moje partnerka?
Cos řekla?
Samozřejmě jsem nedokázala nic říct. Jen jsem ho objala.
Ale myslel, že přijímáš.
Ano.
Ale strýček tohle vždycky chtěl. To vím.
Šla jsem na práva, protože to chtěl.
- Vážně? - Jo.
Já jsem chtěla jet do Ameriky.
Chtěla jsem tam studovat scénografii a tak.
Aha?
A pak, já nevím.
Byla jsem vyčerpaná potloukáním se z místa na místo.
Chtěla jsem prostě někam patřit.
Strýčkův domov, Istanbul, dům u jezera…
Dovedla jsem si tam sebe představit.
Myslela jsem, že tu budu žít spoustu let.
Všechno do sebe zapadalo. Tak jsem si řekla, že to zkusím.
Začala jsem chodit do školy, našla si přátele.
Sarp je můj kamarád ze školy.
Pak mě seznámil s Ömerem.
A od chvíle, co jsem potkala Ömera, už to znáš.
Život je o volbách.
Můžeš to zkusit znovu.
Co zkusit?
Je ti teprve 31.
Není pozdě na novou kariéru.
Ani náhodou.
Pokud je tohle to, co bys teď udělala, co ti brání?
Pokud je život o volbách, můžeš to udělat, jestli chceš.
Mimochodem, mně jsi udělala to samý.
Co jsem udělala?
Když jsem se ti poprvé otevřel,
ptal jsem se, jestli chceš jen zapomenout.
- Co jsi mi řekla? - Co jsem řekla?
- Jen jsi mě objala. Ano. - To snad ne.
Jako jsi neuměla odpovědět strýčkovi. Jo.
To je směšný. Ten večer… Styď se!
Povídala jsem si s tebou tři hodiny.
Jo. Ale nejdřív ses zamyslela.
Získala jsi čas na přemýšlení.
Jako pokaždý, když nevíš, co říct,
nejdřív vřelé objetí, pak malý polibek.
- Ne. - Ano.
Zvlášť když něco nechceš udělat.
Zameteš to stranou tím,
že tomu druhému přitiskneš prsa na hrudník.
- Z tebe se vyklubal protiva! - No tak!
Zase útočíš stejnýma zbraněma.
- Trhej, Buddy! - Toho sem nepleť!
- Trhej, kluku. Vzdáváš se? - Ne, Buddy! Nevzdávám se!
- Vzdej se! - Ne.
Momentík. Promiň.
Sežereme ho. Pojď sem. Ať neuteče.
- Haló? Ano? - Nepustíme ho.
Teď se předveď. No tak, dělej, předveď se. Dělej!
Dobře.
Chápu, ano.
Dobře.
Chápu, dobře. Mnohokrát děkuji.
Děkuji.
Co je? Špatný zprávy? Kdo to byl?
Dokument o imigraci získal cenu mezinárodní poroty.
- Cože? - Ano.
A budou financovat můj další dokument, Leylo.
- To myslíš vážně? - Ano.
- To je neuvěřitelná zpráva! - To jo.
Gratuluju.
Slavnostní předání je v úterý.
To je skvělá zpráva.
Ale to vyzvedáváme rodiče.
Neblázni. Tohle je větší. Zapomeň na to.
Znamená to nejmíň tři roky cestování.
Jo?
- Řeknu to Barbovi. - Dobře.
Tři roky.
Třicet dokumentaristů bude tři roky prozkoumávat téměř celý svět.
To je neuvěřitelný.
Natočí příběh sítě vzájemné pomoci,
která pomáhá lidem ve 193 zemích.
- To zní skvěle, co? - Neuvěřitelnej projekt.
Jo. Je to fakt dobrý. Je to vzrušující.
- Napadlo mě… - Co?
Možná bych měla jet s ním.
To bys měla. Byla by to skvělá změna.
Ale říkala jsem si,
že s ním možná zůstanu na celý ten projekt.
Cože? To rozhodně ne!
Říkala jsi tři roky, Leylo. Jistěže ne.
Ale proč ne?
Možná by pro mě bylo dobrý na chvíli odsud vypadnout
Jak tě Ali ošálil?
Ali mě neošálil.
Ještě jsem mu to neřekla.
Jenom zjišťuju,
jestli jsem na takový dobrodružství připravená.
Uvidíš mě, kdykoli budeš chtít.
Mlčím.
Naslouchám Leylinu hlasu.
Zavoláš mi, kdy budeš chtít.
Ptám se jí, co chce.
Občas přijedu.
„Jaký život chceš s tím, co teď všechno víš?“
Mám tě moc rád.
Když teď odejdu,
nebude to, abych se utěšila, ale abych objevila sebe samu.
Navíc by mi Ali moc chyběl.
Nechci být od něj pryč.
Třeba banán na zdi.
Někdo za to zaplatil celých 6,2 milionu dolarů.
Pak na to koukáte a říkáte: „To je umění? To zvládnu taky.“
Umění z toho dělá, že o tom lidi mluví.
Umělec ví, že se před tím budete fotit.
- A pak ten banán snědl, že? - Ano.
Je to skvělý příběh o umění, který ukazuje, v jaké době žijeme.
- Že jo? - Přesně.
- Tak na zdraví. - Na Aliho cenu.
Za tak krátkou dobu obsadil v mém životě strašně velké místo.
Ale víš co, mami? Vůbec mě nezatěžuje.
Je to bezstarostný člověk, který tě rozšíří a povznese.
- No, to je skvělé. - Jo, je to skvělý.
Ještě jsi mi pořád neřekla, co se tehdy stalo v tom letadle.
Nemiloval jsem tě, jak si zasloužíš.
Ale vždycky jsem tě miloval.
Víš, že už o něm fakt nechci mluvit, mami.
Ale Leylinko, musíš se o to s někým podělit.
Musíš to někomu říct.
Je někdo, kdo o těchhle věcech mluví víc než já?
Vím o tvých záchvatech paniky, zlato.
Řekl ti to strýček, co?
Leylinko, je to kvůli tomu, čím jsi prošla.
Potřebuješ pomoc.
I když ty zapomeneš, tvoje tělo ne.
Slib mi to.
Slib mi to hned teď.
Tak jo, slibuju.
Pojedu a vrátím se. Pak začnu.
Moje drahá, krásná holčičko.
- Kam zas jedeš? - Pojedu s tebou.
Odjíždíme 2. února.
Všichni se sejdou v centrále v New Yorku. To bude první setkání.
Poprvé se tam sejde všech 30 režisérů.
A pak začnou přípravy.
Náš tým pojede nejdřív do Jižní Ameriky. A dál už bude dobrodružství.
Ale Ali se chce odstěhovat ze svého bytu tady.
Prý nemůže tři roky platit nájem za nic a má pravdu.
Hledá skladiště, kam si uloží věci.
Ale já se neodstěhuju. Může tam být Sarp.
Kdo to byl?
- Já nevím. - Já taky ne.
A co Buddy?
Mohl by zůstat u Sarpa.
Neodjíždíš na deset dní. Mluvíš o třech nebo čtyřech letech.
Vezmu si ho, až bude mít hotové papíry.
A do té doby budeme věřit Sarpovi?
Postarám se o něj líp než vy.
Nechte mi ten byt… Sakra! A o zbytek se nestarejte.
Cihane? Jo.
Vážně? Ty jsi nejlepší!
- Díky. Dobře. - Rozhodně zůstane u strýčka.
Jak vydržíš tak dlouho bez Buddyho?
O to jde, nevydržím. Dělám mu papíry.
Kluku, chceš být u mě, co?
- Určitě moc rád. - Hele, už je zticha.
Co Defne? Zvykla si na kliniku?
Je v pohodě. Je to jako detox.
Je to kousek od Brugg, v lese.
Každý den si voláme. Má dobrou náladu.
Chodí na terapii a dlouze spolu mluvíme.
To je skvělý.
- Uzdraví se. - To doufám.
Zbavuje se všeho toho jedu.
Prý se vrátí po Novém roce.
Mluvila s ním ještě?
- Myslíš Cema? - Jo.
Ne.
Pořídili jsme jí nový číslo.
Zbrusu nový život.
A co ty?
- Slyšela jsi nějaký novinky? - Ne.
Taky se toho jedu zbavíš.
Teprve až ho odsoudí.
Dobrý, ne?
Jo, je to fajn. Nesmíme to přeplácat.
- Ukaž. - Dobrý.
Vypadá to rozkošně.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno, mládeži.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Co to s váma je? Co se děje?
Ehm… posaď se.
Neděste mě. Děje se něco? Co se stalo?
Došlo k zajímavému vývoji.
Pane Cihane?
Leylo, víš, že nám pomáhal můj kamarád od policie,
když jsme znovu šetřili Cemovu nehodu.
Ano.
Získali jsme přístup k záznamům hovorů.
To nejsou ty, které jsme poskytli soudu.
Dostali jsme se k těm skutečným.
Cem lhal.
Selime. Selime, zastav. Promluvíme si.
Prosím tě, zastav.
Při té nehodě nebyl v autě. Volal mu, když ho pronásledoval.
Takže Yon Richards měl pravdu.
Havaroval na útěku před Cemem.
Takže to dítě zemřelo kvůli němu.
Defne je jediný člověk,
vůči kterýmu cítím vinu.
Jinak…
Nikdo z nás…
není bez viny.
Cem také lhal o smrti svého otce.
Prý to byla sebevražda, že?
Změnili i pitevní zprávu.
Našli mu v hlavě dvě kulky.
Jak se člověk může střelit do hlavy dvakrát?
- Deset! - Zdraví a štěstí mému Dorukovi!
Devět.
- Ať žije dlouho! - Lásko.
- Osm! - Mír!
- Sedm! - Leylin byt!
- Šest! - Šest!
- Lásku! - Lásku!
- Pět! - Lásku.
Pusť mě!
- Peníze. Úspěch. - Tři!
- Leylo, dělej! - Leylo!
- Dva! - Dva!
Na cesty!
- Jedna! - Jedna!
Na cesty.
Pojď sem.
Vždycky jsem cestoval s nejlehčími zavazadly.
Teď je to stejný.
Prostě vyrážím na cestu.
Ale u tebe je to trochu jiný, Leylinko.
Ty máš spoustu zavazadel.
Něco se ti tam nevejde.
Něco musíš opustit.
Všechno tě to bude tížit.
V tomhle příběhu ty nemůžeš jít
a já nemůžu zůstat.
Musíme se s tím smířit.
Chceš si promluvit?
Víš, jak jsme jako děti říkávaly, že láska je „velká jako svět…“
Jsem tady, šéfe. Pohyb.
Ochutnej to.
Ani se nebudu loučit.
Kde jste, lidi? Měli jste pomáhat v kuchyni.
- Už jdu, šéfe. - Běž.
- Co máme dělat? - Co mám dělat?
Řekni nám to.
Nemůžu tomu uvěřit.
To je skvělá zpráva!
Co se děje?
- Leylo? - Co je?
To nic.
Jsme prostě šťastný.
Dilek je těhotná!
Cože?
Nikomu to neříkej. Ještě jsme to nikomu neřekli.
Dobře, obejmeme se.
Už se nese dort!
Všechno nejlepší, Ali!
Buď šťastný, dávej na sebe pozor.
Ať se o tebe nemusím bát.
Máš před sebou
dlouhé roky.
Jednoho dne, drahoušku,
si zvykneš na bolest.
Zvykneš si na ni.
Takže…
- Ne, Murate! - Nejde to!
- Ne! Vedle mě ne! - A je to!
Podívejte na to.
Mně se to nelíbí. Moje srdce.
- Ty jsi číslo! - Hele jak tluče.
Ukaž, lásko.
Obvinění proti Cemu Murathanovi stále přibývají, milí diváci.
Prominentní podnikatel teď čelí šokujícímu obvinění z vraždy.
Cem Murathan, který je obviněn ze zabití otce, se zatím nevyjádřil.
Podle našich informací
má být tělo jeho otce exhumováno
a údajná sebevražda bude nyní
předmětem podrobného vyšetřování.
Dobré ráno.
Taky nemůžeš spát?
CEM MURATHAN – MOBIL
Hned tam jsem.
- Je to všechno? - Všechno.
- Kde je Ali? - Tamhle.
Mayinko, máma to dovolila.
V týdnu půjdeš s Leylou do útulku
a najdeš si tam kamaráda.
- Vážně? - Vážně.
Mockrát děkuju.
Vždycky ti zavolám přes video, jo?
Dobře.
Tak už běž.
Děťátko moje. Mayinko.
Tak jo, prostě jeďte. Já to nechci.
Pojď.
Lidi jsou už asi vzhůru.
CEM MURATHAN – MOBIL
Ahoj, kámo. Kde je Leyla?
To je ten chlap! Ten chlap!
Uklidni se. Neboj se. Nechtěl jsem tě vyděsit.
To je ten chlap! Je tady ten chlap! Ten chlap!
Tak jo, uklidni se.
Sarpe?
Počkej, Defne. Podívám se.
Co tady sakra chceš?
Promluvit si s Leylou.
Jak se opovažuješ? Jak se tu můžeš ukázat?
- Já říkal, nezahrávejte si. - Ó, ty statečný lve.
Ještě jsme ani nezačali. Uvidíš.
- Leylo! - Drž hubu. Všichni spí.
Leylo!
Prohrál jsi.
Leyla je pryč.
Haló? Je to naléhavé. Musíte přijet.
- Za tenhle nesmysl můžeš ty? - Ne.
- Kam šla? - Do toho ti nic není. Šla, kam šla.
Nejdřív řekni, jak zemřel otec.
Vysvětli nehodu svýho bratra.
Ani se na ni nedívej. Defne jsme ani nepotřebovali.
Všechno jsem vyšťoural já. Tvou špínu jsem našel sám.
A milenka tvého otce nakonec bude mluvit.
Mami, zavolám ti za chvíli. Dobře?
Copak jsi řekl mámě, co?
Umlčel jsi ji tak jako všechny ostatní?
Mámu do toho netahej.
Jak jsi jí vysvětlil smrt jejího manžela a dítěte?
Sarpe, ne.
Jestli si budeš zahrávat s mámou, zabiju tě. Zabiju tě!
Zabil jsi je oba ve stejný den? Tátu i bráchu, jo?
Ne. Sarpe.
Obviní tě z vraždy.
- Sarpe! - Zabiješ i mě, ty kreténe?
Sarpe, nech ho! Sarpe!
Pomoc!
Taky mě zabiješ?
Ceme.
- Taky mě zabiješ? - Pomoc!
Sarpe, ne! On to neudělal, Sarpe!
Pomoc!
Jsem vyčerpaná.
Sarpe, to nebyl on!
Taky mě zabiješ, co?
Sarpe!
- Ömere. - Sarpe! Co to děláš? Pojď sem.
- Pojď. - Taky mě zabiješ?
- Co to vyvádíš? - Pusť mě!
Koukni na mě!
Ceme!
Říkalas, žes odcházela buď kvůli matčině práci,
nebo rozchodu, pamatuješ?
Teď jsi tam, kde bys měla zůstat, Leylinko,
a já musím být na cestách o trochu dýl.
Běž. Já to zvládnu.
Už jdu.
Kdo je to?
Beliz?
Potřebuju vaši pomoc.
Pojď. Pojď dál.
Pojď, zlato.
Jsi v pořádku?
Co se stalo?
S Gökmenem jsme se vzali. Budeme mít dítě.
Já nechci jít do vězení.
Chci se toho všeho zbavit. Všeho.
Dobře. Dobře, neboj. Zvládneme to.
Vůbec toho nelituju.
Jsem rád.
- Vrahu! - Sarpe.
Co se děje? Co?
Zmlátím ho znovu.
- Sarpe! - Co?
Leylo.
Promiň. Donutil jsem tě všechno udělat.
To nic.
- Co je? - Nic. Pozdravují tě Dilek a Ömer.
To je od nich hezké.
Barbo už je tu. Odbavil se.
- Mockrát děkuju. - Šťastný let.
Právě teď se mi „teď“ nelíbí.
Mně taky ne.
Vůně letadel mi zas bude připomínat rozchod.
Já si jen zapamatuju, jak voníš ty.
Navštívím tě.
Nic neslibuj.
Když si skutečně uvědomíte, co si každý z vás zaslouží,
rozchod už není tak bolestivý.
Ani vzdálenost.
Nejtěžší je zůstat, když víte, že byste měli odejít.
Poděkování minulosti je nejlepší způsob, jak začít budoucnost.
Leylo?
Možná byste jednou za čas neměli říkat „Díky, další…“
Johne?
…ale místo toho říct „Díky, bývalý“.
Překlad titulků: Marek Buchtel