Jeg er blevet spurgt, de kommende år, -
- om vil det være muligt at dræbe 40 millioner amerikanske mennesker, -
- ved brug af atombomber på en enkelt nat.
Jeg er bange for at svaret er, ja.
Robert Oppenheimer var faderen til atombomben.
Han var den komplekse kugle af modsigelser.
Det er aggressionsvåben, af overraskelse og af rædsel.
Oppenheimer ønskede, at bruge bomben.
Hvordan skulle verden ellers vide, hvad det var?
Vi skaber noget, vi måske ikke er i stand til at kontrollere?
I en verden af atomvåben, vil krig ophøre.
Det er D-minus en til testen, af verdens første atomare enhed.
Den kultiverede, ikke-voldelige mand, var ansvarlig for at lave, -
- det mest voldelige våben i menneskehedens historie.
Han brugte hele sit liv, på at kontrollere monsteret, han havde sluppet løs.
Hvis der kommer endnu en verdenskrig, -
- vil civilisation, måske gå under.
Han blev en politisk paria.
Er det sandt, at mennesker allerede har opdaget en metode, til at ødelægge menneskeheden?
Og det ødelagde ham endelig.
Nu er jeg blevet til: Døden, verdens ødelægger.
Vi har bygget en ting, der efter alle standarder, -
- af denne verden, vi voksede op i er en ond ting.
Da jeg var 15, havde jeg chancen for at tale med Oppenheimer alene.
Han var til en fest. Jeg serverede hors d'oeuvres...
Jeg så Oppenheimer stå alene.
Jeg sagde: "Jeg tror, du er en slags helgen."
Han blev meget overrasket.
Han sagde: "Hvorfor vil du sige det til mig?"
Jeg svarede: "Fordi du havde andre tanker."
Han vendte sig om, tog sin hat og gik ud af døren.
Det ramte ham åbenbart på en måde, som jeg aldrig havde forestillet mig.
Oppenheimer nyheder, første del.
Dr. Oppenheimer med al krafter og beslutsomhed, skal demonstrere os.
Det ser ud til, at du stadig lider, af dårlig samvittighed over det.
- Er det sandt? - Altså ...
Når man er i en meningsfuld del, i at frembringe, -
- døden over hundrede tusinde mennesker...
Vil du naturligvis ikke tænke på det med lethed.
Når man ser på Oppenheimer's historie, -
- er det svært at finde en person i historien, der sidder i så kompleks en situation.
Med alle mulige, umulige spørgsmål og meget få svar.
Alle har deres egen version af, hvad Robert Oppenheimer er.
Faktum er, at han opfandt et våben som kan ødelægge menneskeliv på Jorden.
Glem ikke at det et våben som har, kapacitet til at udslette civilisationen, -
- blev udviklet som et middel, til at redde den vestlige civilisation.
I 1930'erne fulgte millioner af amerikanere nyhederne fra Europa, -
- i deres lokale biograf for at se nyhder.
Oppenheimer var forfærdet over Hitler's opståen.
Hans følelse af sin egen jødiskhed, var straks massivt opmærksom på faren ved fascisme.
Da krigen startede i 1939, var han professor i Berkeley.
Samme år, kom en af ​​hans elever farende ind på hans kontor, -
- for at fortælle nyheden om, at fission er blevet opdaget.
Der er lige kommet besked fra Tyskland.
At uranatomet under neutronbombardement, faktisk opdeles i to.
I første omgang, kan Oppenheimer ikke tro det.
Han løber hen til tavlen og laver noget matematik, -
- han kommer frem til forståelse af, man kunne bruge fission til at generere energi.
Einstein viste eksplicit af, hvis du kan omdanne stof til ren energi, -
- mængden af ​​energi er ekstraordinær.
Det er lysets hastighed i kvadrat, for at sige det ligeud.
De indser at, fra en lille mængde stof, vil de kunne lave kraft til at drive skibe og fly, -
- tog, strøm, hvad som helst.
De indså også meget hurtigt, som det kan lade sig gøre at lave, -
- et våben til ufortalt ødelæggelse.
Vi var dybt bekymrede. Opdagelsen af ​​fission var jo i Nazityskland.
Nazityskland kunne potentielt bygge en atombombe.
Det var bekymringen og det var meget håndgribeligt. Det var meget virkeligt.
7. december 1941. En dato, der vil leve i skændsel.
Pearl Harbor sker.
Jeg påstår denne form for forræderi, vil aldrig mere bringe os i fare.
Nu er USA en aktiv kombattant i krigen.
Idéen på det tidspunkt er, at vi skulle have det gjort så hurtigt som muligt, -
- fordi vi kunne vågne i morgen, og Hitler kunne have det atommonopol, -
- som vi alle gerne vil undgå.
Vi havde brug for et sted, hvor vi kan designe, bygge, teste, -
- og hjælpe med at levere atomvåben.
Men før vi vælger stedet, skal vi finde nogen, der kan lede installationen.
Ingen forventede, at Oppenheimer ville blive navngivet, -
- direktøren for våbendesignlaboratoriet.
Han var en æterisk af personlighed. Han havde ingen rekord for at opnå store præstationer.
En af de videnskabsmænd, der kendte Oppenheimer, sagde:
"Det er en mand, der ikke kunne drive en pølsevogn."
Oppenheimer's venner følte at han var en splittet mand, der ikke var helt sikker på sin identitet.
Han sagde på et tidspunkt:
"Fra mine tidligste dage, har jeg aldrig gjort noget."
"eller tænkte noget, eller kendte nogen"
"Hvor jeg ikke følte mig selv, den dybeste afsky."
Oppenheimer blev født i 1904. Ind i en tidsalder med store videnskabelige muligheder.
De første to årtier af det 20. århundrede, -
- var perioder med utrolig intellektuel vovemod.
Elektricitet, biler, flyver. Alt forvandlede hverdagen.
Også havde man utrolige fremskridt inden for videnskab, og det ligner at, -
- alt næsten kunne opnås.
Historien om Robert Oppenheimer er virkelig en historie om immigrant i Amerika.
Hans far kommer fra Tyskland. Får job i tøjbranchen, -
- tjener enormt mange penge, og ender i Upper West Side i Riverside Drive.
Han har en Picasso, og han har tre van Goghs.
Hans mor var en, Paris-uddannet kunstner, -
- der udstillede hendes arbejde på forskellige gallerier på Manhattan.
Hun var en nervøs person. Hun lod ikke den lille dreng gå udenfor.
Han var meget beskyttet, og ekstremt socialt akavet.
Da han endelig tog på lejr, en sommer. Var han grusom, overfor de andre børn, -
- at de tog ham.
Han sagde senere, at de satte ham nøgen ind i ishuset hele natten, -
- og malede ham grøn, inklusive hans kønsorganer.
Mærkeligt nok protesterede Oppenheimer ikke. Han tog sin straf stoisk.
Det var en meget mærkelig reaktion for en ung dreng i den alder.
Forestil dig den følsomme dreng, den meget smarte dreng, -
- men aner ikke, hvordan man skal håndtere andre mennesker.
Bestemt ikke med børn på hans egen alder. Han har ingen erfaring.
Det psykologiske øjeblik for Oppenheimer ser ud til at have været der, da han gik på college.
Han læser fysik på Cambridge, og han klarer sig ikke særlig godt.
Han ender i et laboratorium der i virkeligheden handler om eksperimentel fysik,
- og det er han ikke god til.
Han ved ikke rigtig, hvordan man laver eksperimenter med sine hænder.
Også havde han denne form for tillidskrise.
Det kom til hovedet, da han havde en, -
- som jeg troede kun kan beskrives som et "nervøst sammenbrud".
En af hans venner faldt over ham i et tomt klasseværelse, -
- hvor Oppenheimer stod ved tavlen.
Han mumler for sig selv igen og igen, -
- "Pointen er, pointen er, pointen er."
Han kunne aldrig afslutte sætningen.
En af ​​hans venner stod ved døren og hørte stønnen.
Så åbnede han døren, og der var Oppenheimer i fosterstilling, -
- rullende frem og tilbage, stønnende.
Han kom bogstaveligt talt tæt på at begå selvmord på det tidspunkt.
Han så en psykiater som et resultat af dette.
Psykiateren sagde at han på en måde, lever i sin egen verden.
Han havde en identitetskrise... Noget vi har forstand på i disse dage, end dengang.
Hans forældre tog ham til Paris, hvor han så endnu en psykolog, -
- på en meget fransk måde, en professionel kvinde og rødvin.
Men vi ved ikke, om det skete.
Han har altid været toppen af ​​klassen, den klogeste person, -
- beundret for hans intellektuelle evner af hans klassekammerater.
Pludselig var han en inkompetent.
Det kunne han bare ikke klare på det tidspunkt.
Det dér fik ham ud af det, var hans opdagelse af teoretisk fysik, af kvantefysik.
På det tidspunkt var det en slags fysikkens guldalder.
Det var en meget spændende tid at være teoretiker.
Hvis du er ung, hurtig og villig til at tænke mærkelige idéer, som ingen andre nogensinde har tænkt, -
- kan du potentielt gøre store fremskridt, og et navn til dig selv.
Da Oppenheimer besluttede sig for at flytte til Göttingen i Tyskland for at studere, -
- med Max Born, en teoretisk fysiker, han blomstrede.
Han møder nogle af de førende fysikere i Tyskland, på det tidspunkt, -
- Heisenberg, der ironisk nok, ville lede det tyske atombombeprojekt.
Mens han er derovre, opfinder han sådan set den Oppie-personlighed.
Det er her, han får navnet. De kalder ham Opje, og det bliver til Oppie.
Oppie er ikke en usikker ung amerikaner, som ikke rigtig ved, hvad han vil.
Oppie er den geniale fyr som altid er fem skridt foran alle andre, -
- og kan holde alt i hovedet.
Oppie er et geni, der er meget excentrisk og interessant, -
- der slår en rigtig flot figur, og er kæderyger.
De billeder af ham fra 20'erne. Det er meget Bob Dylan.
Han havde øjnene af en gammelt estamentisk profet inde i en skrøbelige krop, -
- og han tærede med sin sjove lille porkpie hat, på toppen.
Oppie er den slags konstruktion af alt, hvad han gerne vil være.
Også genskabte han uhyret, vellykket.
Når den kræftsyge nazistiske vækst spredes endnu længere, -
- vil Europa's befolkning, og verden gå ind i den nye æra.
Helt klart den første motivation for forskerne, at skulle slå tyskerne til bomben.
Der er intet som udsigten til et hængende koncentreret sind.
Civilisationens dødstrussel, som de kendte den, -
- var så stor, at den fejede enhver etisk eller moralsk tvivl væk, som de kunne have haft.
Hvem enden der får bomben først, vinder ikke bare Anden Verdenskrig, -
- men vil styre hele verden.
I sommeren 1942. Kontrollen over atombombeprojektet overgår til hæren, -
- under kodenavnet "Manhattan Engineering District."
Manhattan-projektet var ægte. En kæmpe national indsats.
For at plotte den industrielle skala af operationen, -
- valgte de en dynamisk, kraftig mand med, 108KG og 190 cm høj, -
- ved navn "General Leslie Richard Groves."
Han hadede Leslie. Han gik forbi Dick.
General Groves havde et problem.
Han blev betroet til at ansætte folket, der ville bygge atombomben.
Men han vidste at, de mennesker, er de bedste videnskabsmænd i verden.
Det er primadonnaer.
Nu skal han have nogen, der er god til det.
Man skal have nogen der har forstand på fysikken, -
- som har et ry, så de primadonnaer vil følge dig.
Oppenheimer og General Groves, introduceres i efteråret 1942.
De to personer er lige så anderledes, om du kan forestille dig.
General Groves så noget i ham, som tilsyneladende ingen andre så.
Når man møder Oppenheimer, blev du straks imponeret.
Du kunne ikke lade være. Der var ikke en bedre mand.
Han valgte Oppenheimer, fremfor rådet med de fleste mennesker, -
- som han havde omkring sig i det videnskabelige samfund.
Oppenheimer havde aldrig ledet en stor virksomhed.
Men Oppenheimer var rigtig god, til at forklare tingene.
Han var ekstremt charmerende, og han havde evnen, -
- til at holde en masse ting inde hovedet på én gang, -
- og vær opmærksom på, hvordan de alle passer sammen.
Det er tilsyneladende, hvad General Groves genkendte i ham.
Af sikkerhedsmæssige årsager, skal dette projekt, ske langt væk fra alting.
Groves siger til Oppenheimer: Bare find et sted, hvor det rent faktisk ville fungere.
Det var Oppenheimer, der foreslog New Mexico-ørkenen.
De tager ud til scope. Det hedder Los Alamos.
Oppenheimer kendte området godt. Han havde brugt meget tid her.
Da han forlod New York som ung og tog til New Mexico, -
- var det en vigtig del af hans liv.
Tage til New Mexico og møder cowboys og rideheste.
Han elskede det. Han elskede hver del af det.
Han sagde engang, at hans ambition var at kombinere, -
- de to kærligheder i hans liv, fysik og New Mexico.
Selvfølgelig gjorde han netop dette.
Regeringen dukker op med bulldozere, arkitekter, arbejdere og håndværkere, -
- for at bygge et nyt samfund og et laboratorium, -
- hvor der stort set ikke havde været en før.
De starter fra bunden. Meget af det, de lavede, var ukendt og ubevist på det tidspunkt.
De vidste faktisk ikke, at de ville være i stand til at opnå det. Det hele var teoretisk.
De vidste, at de skulle have de bedste videnskabsmænd, -
- hvis de ville nå at lave våben før nazisterne.
Albert Einstein flygter til USA. Han leder en fortrop af flygtningeforskere, -
- nærmest tyske universiteter af deres bedste sind.
Al uroen i Europa, var tvunget ud, i et stort antal top-studere fysikere.
Enrico Fermi.
Hans Bethe.
Edward Teller, som ville fortsætte med at udvikle brintbomben.
Man kan sådan set gå ned ad listerne og finde, flere og flere af disse fantastiske mennesker.
Oppenheimer var kendt for hans intellektuelle sexappeal.
Han kunne gå landet rundt, og vise hans hjerne til folket, -
- folk ville tilmelde sig.
Han ville sige, "Jeg kan desværre ikke fortælle dig, hvad vi laver, -
- men jeg kan fortælle dig, at hvis det lykkes, vil det sandsynligvis afslutte denne krig, -
- og det kan afslutte al krig."
Oppenheimer Spurgte om, om jeg ville slutte mig til ham i Los Alamos.
Jeg sagde, at jeg ville blive glad. Ligesom de fleste af hans elever, -
- ville jeg mere eller mindre følge ham til jordens ende.
Hvis du havde valget mellem at bekæmpe nazisterne ved at tage til den eksotiske bjergtop, -
- og laver det største fysik i historien. Hvad ville du gøre?
Jeg ville have været på det næste tog.
Jeg tror ikke, at folket tænkte så meget på konsekvenserne. kan vi bebrejde dem?
Vi var alle klar over det faktum, at vi på en eller anden måde greb ind, -
- eksplicit og hårdhændet i løbet af menneskehedens historie.
Da laboratoriet blev etableret, var Oppenheimer en familiefar.
Han var gift og havde en lille dreng.
I sin tid som direktør på laboratoriet, han havde også en lille pige.
Sommeren 1939, var han til et cocktail fest i Berkeley, -
- en ung kvinde ved navn Kitty Puening, havde udspioneret ham, -
- fra den anden side af haven og blev straks tiltrukket af ham.
Hun var temperamentsfuld af en ung kvinde.
De blev forelskede, og i 1940 blev hun var gravid.
De lever for evigt og læg mærke til, at jeg ikke sagde "glad".
De er hengivne til hinanden. Men det er et svært ægteskab pga, -
- kompleksiteten af ​​Roberts liv, af deres personligheder, af det miljø, de lever i.
Hun var akademiker, biolog og botaniker, og i sidste ende blev alt arbejdet, lagt til side, -
- for årene i Los Alamos.
Jeg tror at hun var meget frustreret over, at blive sat i stilling, -
- en mor og en kone og intet andet.
Hun trivedes ikke i Los Alamos. Det var en ensom og hård tilværelse.
Hun forsvandt ned i flasken.
Oppenheimer var berømt for at blande sine gin martini.
Han overtalte sine videnskabsmænd, til at arbejde meget hårdt i løbet af ugen, -
- også gå til den, i weekenden.
De havde tømmermænd søndag morgen, men arbejdede meget, og de arbejdede hårdt, -
- og de arbejdede sammen. Det var i høj grad Oppenheimer.
Los Alamos for mange af de mennesker var det mest betydningsfulde år i deres liv.
De følte sig, som en del af noget. En del af noget meningsfuldt og vigtigt.
De blev ledet af den meget gådefulde, mærkelig, lys, blåøjet ung mand, som de alle beundrede.
Jeg voksede op i Los Alamos.
Min far kom til Los Alamos under Manhattan-projektet.
Det var et mærkeligt sted at bo, fordi de sprang ting i luften tre gange om dagen.
Eksplosionerne fandt sted kl. 10.00, kl. 12.00 og kl. 15.00.
Når du går i første klasse, betyder det frikvarter, frokost og skoleafgang.
Som børn var vi meget nysggerig omkring eksplosionerne.
På et tidspunkt spurgte jeg min far, "Hvad laver du?"
Han sagde: "Vi gør noget, der er aldrig blevet gjort før."
Jeg tænkte: "Det må være ret interessant, hvad end det er."
Vi får omkring et år inde i laboratoriets eksistens, -
- til at finder ud af, at det bliver meget sværere end vi troede.
Hver lille ting er svær. Det er nogle meget komplekse maskiner.
Et atomvåben er ikke en idé. Tænk på et atomvåben mere som en million idéer, -
- der skal mødes for at fungere perfekt sammen.
For at lave en atombombe skal du bruge brændstoffet til den.
Vi har plutonium, og vi har beriget uran.
Vi har to forskellige typer materialer som vi vil prøve at bruge.
Plutonium var det bedste materiale at bruge. Der skulle være mere af det.
Du behøvede mindre af det for at lave en bombe, -
- og alligevel var det sværere at detonere.
Den første måde at lave en bombe på, blev kaldt pistolsamling.
Man skulle tage to stykker materialer, og smække dem sammen, -
- for at forårsager en kritisk masse og en eksplosion.
Det var fint, hvis man brugte højt beriget uran.
Men en dag opdagede de, at det ikke ville fungere med plutonium.
Plutoniumet viste sig at være så reaktivt, at man ikke kunne fyre den op i en tønde, -
- selv ved 900 meter i sekundet, vil det bruse.
Det vil smelte, før det kom op i tønden.
Det var et stort chok. Jeg mener, måske var hele denne plutonium ting blevet spildt, -
- hundredvis af millioner af dollars for at udvikle plutonium.
Oppenheimer var fortvivlet, og Los Alamos var fortvivlet.
Han overvejede at træde tilbage. Han var så deprimeret, -
- at hans venner på laboratoriet sagde, "Det kan du ikke, Robert."
"Du er nødt til at blive og afslutte arbejdet. Det skal ske. Vi skal gøre det."
Modvilligt blev han.
Krig under den øverste kommando af General Dwight D. Eisenhower.
De allierede styrker har næsten tre millioner tropper, trænet til overfaldet.
På den anden side af kanalen, -
- ved nazisterne også, hvad de allierede styrker forbereder sig på, -
- og de forbereder selv.
Oppenheimer frygtede at,, han var stadig i kapløb med tyskerne.
Selv så sent som i sommeren 1944, havde de ingen reel intelligens, -
- om, hvor de var på det tyske bombeprojekt.
Hvis de ikke løser plutoniumproblemet, har de måske ikke en bombe i tide.
Oppenheimer flyttede laboratoriet i fuld paniktilstand, fuld hastighed.
De havde haft nogle idéer til andre typer bombedesign, -
- som de havde smidt rundt på, helt i starten af ​​projektet, -
- men afskediget, fordi de virkede for svære.
Men en af ​​dem blev kaldt implosion.
Måden implosion i en nøddeskal fungerer var at de havde en solid kugle af plutonium, -
- kun en solid kugle af det, på størrelse med en softball, måske en lille smule mindre.
Det er omgivet af tonsvis af høje sprængstoffer.
De høje eksplosiver er virkelig specialfremstillet, så når de eksploderer, ender de med, -
- en slags fokusering af en eksplosionsbølge på den bolden. Det presser til toppen, og fra bunden, -
- og begge sider af den.
Hver vinkel af det vil blive presset på, med meget eksplosiv kraft.
Det man vil gøre, er at presse det plutoniummålet jævntligt.
Hvis det var asymmetrisk, vil det sandsynligvis ikke fungere.
Du skulle have nok pres og hurtigt nok, -
- til at smadre de subatomare partikler hårdt nok sammen, -
- for at få dem til at få denne fantastiske reaktion.
Det er virkelig svært at gøre. Hvert aspekt af det, er et helt nyt problem.
Det er teknologi, som ville have haft gavn af endnu et årti med udvikling.
Det havde de ikke. De havde et år.
Oppenheimer arbejdede dag og nat, for at bygge bomben.
Efterhånden som projektet voksede i størrelsen, blev sikkerhedstjenesten, -
- også beskyttet af projektet som også voksede.
Selvom han var elsket og beundret af de fleste videnskabsmænd, -
- af hans arbejde på Los Alamos-projektet, -
- var han faldet under et større slør af mistanke.
Der var visse aspekter af hans fortid der rejste muligheden, -
- at han kunne udgøre en sikkerhedsrisiko.
Da Oppenheimer underviste i, Universitet California, i Berkeley, -
- var han en meget ujordisk mand der fokuseret på videnskab, -
- indtil depressionen begyndte.
Han opdagede til sit chok, at hans elever ofte ikke engang havde nok at spise.
En af dem fortalte mig, at han levede videre med kattefoder, dåser med kattemad.
Det var det eneste, han havde råd til.
Oppenheimer blev ændret af den, opdagelse af lidelse i verden.
Oppenheimer var sådan set naturligt, ligesom mange af hans venner i Berkeley på det tidspunkt,
- der drev politisk til venstre.
Kommunisme var en meget tiltalende idé i 1930'erne.
Der var intet internet. Folk vidste ikke, hvad der foregik i realtid, i Sovjetunionen, -
- hvor Joseph Stalin selvfølgelig var i gang med at myrde 20 millioner af hans egne folk.
Folk i USA så i stedet var,
"Her i Sovjetunionen, kan alle være frie og lige og have et arbejde, -
- et sted at bo og en fremtid. En vigtig rolle at spille i det større kollektiv.
Hvis jeg ikke ved, hvor mit næste måltid kommer fra.
Det lyder som en rigtig god idé.
Det kan diskuteres, om Oppenheimer virkelig kom med, det officielle kommunistiske parti.
Men det gjorde hans bror. Frank Oppenheimer, meldte sig ind i partiet.
Frank's kone Jackie, sluttede sig til partiet.
Mange af Oppenheimers nære venner havde tilsluttet sig kommunistpartiet.
Mange af hans elever i Berkeley, og andre havde også været medlemmer af kommunistpartiet.
Midten af ​​30'erne, mødte han en ung kvinde, ved navn Jean Tatlock, -
- som læste til psykiater.
Strålende ung kvinde. Han blev forelsket i hende.
De var forlovet/gift to gange. Jeg tror nok, det er en fornuftig fortolkning, -
- at sige, at han var noget besat af hende.
Hun var kommunist. Han var interesseret i kommunistiske idéer.
De næste fire år, bidrog Oppenheimer faktisk med en del penge, til kommunistpartiet.
Men hans politiske aktiviteter, begyndte at blive bemærket.
Hvad FBI gjorde i de dage, var at de fulgte efter kommunisterne.
De ville gå rundt og notere nummerplader på de biler, der var parkeret, -
- foran huse eller bygninger, og slå dem op.
Det var Oppenheimer der først kom, til FBI's opmærksomhed.
Selv mens han står i spidsen for et-bombe-projekt, -
- aflytter FBI og forfølger ham.
Militær efterretningstjeneste stiller ham konstant spørgsmål.
Han var, synes jeg, på en mærkelig måde, tryg ved det fordi, -
- han vidste, at han ikke gjorde noget forkert.
Selv da han skulle besøge sin gamle kæreste, som han ikke skulle have gjort.
I 1943 hørte han fra Jean Tatlock.
Hun gik igennem en følelsesmæssig krise, og hun ville se ham.
Han havde holdt kontakten med Jean. Han elskede hende stadig.
Hun havde afvist ham. Han havde giftet sig med Kitty.
Men han vidste, at Jean Tatlock var i en deprimeret tilstand, -
- så han besøgte hende.
Han måtte forlade Los Alamos og tage til San Francisco.
Det var selvfølgelig bare rødt kød for hunden, som det var.
Der sad to fyre udenfor lejligheden. - Jean Tatlockvar under overvågning.
Hun var stadig medlem af kommunistpartiet.
Han tilbragte natten med hende. De havde været kærester, -
- og jeg tror, ​​de nok var kærester igen den aften.
Det blev rapporteret til oberst Boris Pash, -
- som var chef for hærens efterretningstjeneste for hele Vestkysten.
Pash var overbevist om, at det var et alvorligt brud på sikkerheden, -
- og at Oppenheimer måske formidlede nukleare hemmeligheder, -
- og atomhemmeligheder til kommunistpartiet gennem Tatlock.
Desværre døde hun tragisk, blot et par måneder senere, i foråret 1944.
Under mystiske omstændigheder fandt hendes far hende nøgen, -
- med hovedet ned badekaret og hendes krop sænket ud over kanten af ​​badekarret.
Hvilket er en meget mærkelig måde at begå selvmord på.
Der er nogle spekulationer på at hun måske blev myrdet.
Oppenheimer var forfærdet og knust over nyheden.
Sikkerheds betjenten, der informerede ham om det, sagde, at han græd åbenlyst, -
- at han var fuldstændig fortabt og faktisk betroede, at der ikke var nogen, -
- som han kunne tale med om det.
Du kan fornemme hans ensomheden i sorg.
"Vi afbryder dette program med en særlig nyhed."
"Præsident Roosevelt er død. Præsidenten døde af en hjerneblødning."
April 1945 var en af de måneder, -
- hvor verdens skæbne syntes at vende på en skilling.
F.D.R dør, efterfulgt af at Hitler begik selvmord.
"Hitler's imperium brænder og svinder."
Bomben blev udtænkt i en slags anti-Hitler-glød.
I foråret 1945 er Hitler ude af billedet. Nazisterne er ikke længere en trussel.
Hitler vil ikke bygge en atombombe og smide over New York.
Det kommer ikke til at ske.
Men der var ingen måde, de ikke ville færdiggøre det våben.
De ønskede at få det til at ske. De ønskede ikke, at krigen skulle slutte, før den skete.
Oppenheimer ønskede, at bomben skulle bruges, Hvordan skulle verden ellers vide, hvad det var?
Harry S. Truman blev taget i ed som præsident for USA.
Da Truman kommer i præsidentembedet, bevæger hjulele sig.
Denne bombe vil blive kastet et sted. Med Hitlers død, bliver målet Japan.
"Den uendelige luftkampagne mod Japans stjålne imperium fortsætter,
- som B-24s hammerinstallationer på Palau-øerne."
Vi marcherede fra ø til ø.
Landet på strandene mod indgravet japansk forsvar.
At miste unge mænd i stort antal.
Hver dag der gik, uden bomben blev testet med succes, -
- var en dag, hvor tusindvis af amerikanere dør.
"Tusindvis af Yank's er blevet såret og andre tusinder har ofret deres liv."
"At drive en fanatisk fjende fra denne vitale base, dørtrinnet til selveste Japan."
De vidste, at japanerne var besejret, men nederlag og overgivelse er to forskellige ting.
Så hvordan får man dem til at overgive sig?
"I en verden af atomvåben, vil krige ophøre. Og det er ikke en lille ting."
Den måde Oppenheimer så bomben på, er en slags østlig metafysisk måde, -
- af ødelæggelses og skabelseshandling potentielt på samme tid, -
- krigshandling og fredshandling, at hvis den ting, bliver mishandlet, -
- kunne det gøre en ende på menneskeheden, men hvis den håndteres og udnyttes korrekt, -
- kunne den faktisk føre til en æra fred og velstand for hele verden.
Inden sommeren 1945, havde de arbejdet på implosionsdesignet i et år, -
- arbejde, udtænke og kæmpe med udfordringerne.
For at den skal virke, -
- skal sprængstoffer og detonatorer, og de ting, der driver dem og batterierne, -
- alt andet skal fungere perfekt.
Der var ikke en rigtig god måde, at finde ud af, hvis det faktisk ville ske, -
- andet end at starte en test i fuld størrelse.
De slår sig ned på stedet hvor bomben vil blive testet, -
- Oppenheimer vælger navnet på stedet: Trinity.
Han havde læst John Donne's poesi, på det tidspunkt, -
- et af de digte, inkluderer linjen, "Slå mit hjerte, tre-personers Gud,"
- en henvisning til den hellige treenighed i kristendommen.
Jeg tror, ​​at det var en hyldest til Jean Tatlock, fordi Jean og Oppie plejede at læse, -
- John's Donnes poesi i sengen.
"Søndag den 15. juli 1945. Alamogordo, New Mexico."
"Det er D-minus en, til testen af verdens første atomare enhed."
Timerne op til Trinity-testen er et af de mest ekstraordinære øjeblikke, -
- af spænding, man kunne forestille sig.
Indsatsen, milliarder af dollars, de hundredtusindvis af mennesker, der havde været involveret, -
- i at bygge den test af nye våben.
Alt det ansvar falder meget firkantet på Oppenheimer's skuldre.
"På bombeteststedet, begynder forskerne at arbejde under stigende pres."
"De har fået at vide, at der ikke må være yderligere forsinkelser."
"Præsidenten skal kende resultaterne af testen, når han skal mødes med Stalin."
USA's præsident er ved at deltage i Potsdam konferencen, -
- Potsdam, er en by i Tyskland.
Han skal mødes med Joseph Stalin, Winston Churchill også, -
- og tale om Europa's fremtid og Stillehavskrigens fremtid .
Præsidenten må vide om han har et atomvåben i baglommen eller ej.
Alle var på kant, og de måtte berolige Oppenheimer. Han var meget nervøs.
Han kæderøg, som han stort set, altid gjorde.
Det var en situation, hvor jeg ikke ville have at Dr. Oppenheimer blev nervøs.
Der er et berømt billede fra den aften, hvor Oppenheimer selv kravler op i tårnet til toppen, -
- hvor bomben er blevet hejst.
Han tjekker de sidste stik for at sikre, at alt er i orden.
Han var tydeligvis bekymret og forsøger at tjekke, hver eneste lille detalje.
Oppenheimer ved ikke om det overhovedet virker.
Faktisk havde han et væddemål med en anden forsker, at det ikke ville virke. Ti dollars.
Der var hundrede ting der kunne gøres forkert, hvoraf enhver kunne gøre testen til en fiasko.
Alle var i tvivl. Var det overhovedet muligt?
Også spørgsmålet, hvor ingen var rigtig sikker:
"Hvad hvis vi sætter hele atmosfæren i brand?"
Hvad nu, hvis vi sætter bomben i gang og det sætter bogstaveligt talt ild til luften, -
- og opsluger os alle?
Atmosfæren er jo lavet af ilt. Kan atmosfærens ilt, -
- blive sat i flammer af en atombombe?
Ingen vidste svaret på de spørgsmål.
Det er før daggry, den 16. juli 1945. Det var mørkt.
Bomben var i tårnet, 3 meter oppe, og de var klar til.
Oppenheimer var i en af ​​de bunkere, der var blevet bygget.
Oppenheimer spændte op, ifølge nogle beretninger, der udtaler ordene som, -
- "Herre, disse anliggender er hårde for hjertet."
T-minus ti, ni, otte...
Oppenheimersagde til sig selv: "Jeg skal forblive ved bevidsthed."
...syv... "Jeg skal forblive ved bevidsthed."
...seks...
Sekunder er timer. - ...fem, fire,
- tre, to...
Og pludselig...
...hele stedet lyste op.
En af forskerne fortalte mig hvordan det føltes, det var som om nogen havde åbnet en ovndør.
Pludselig var der den enorme varme, som var strålevarme, -
- Også kom med lysets hastighed, og den rullende torden ​​lyd, -
- og den første svampesky begyndte at gå op.
Den var orange, lilla, blå og gul, bølgerne, og den voksede, efterhånden som den rejste sig.
Han sagde, en ny ting, var blevet skabt på jorden, -
- en ny udfordring for menneskeheden.
Folk havde set eksplosioner og testede bomber i årtier, men at se størrelsen af ​​det, -
- det var bare forbløffende.
Der har aldrig været sådan et øjeblik i verdenshistorien.
Synet på verden, synet på, hvad materie er, -
- det, vi er lavet af, ændrer sig virkelig.
Det er udløsning af en kraft, man aldrig før har forestillet sig, -
- og det kunne aldrig ignoreres fra dette tidspunkt.
"Vi vidste, at verden ikke ville være den samme."
"Nogen grinede."
"Andre græd."
"De fleste var stille."
Jeg huskede linjen fra det hinduistiske skrift, Bhagavad Gita.
Vishnu, -
- forsøger at overbevise prinsen om at gøre sin pligt, -
- og for at imponere ham, tager det flerarmede form og siger:
"Nu er jeg blevet til: Døden, verdens ødelægger."
Det tænkte vi vel alle sammen på, den ene eller anden måde.
Efter testen var overstået, havde Oppenheimer denne stag.
Det var som High Noon. Han havde gjort det.
Oppenheimer var meget stolt af denne præstation.
Det var et øjeblik, der ændrede verden, og mange af forskerne indså det.
Hvad ville regeringen gøre med deres skabelse.
Groves skyndte sig tilbage til sit kontor i Washington og kablede nyhederne, -
- at bombeeksperimentet havde været en succes, -
- og endnu stærkere end de havde regnet med.
De oplysninger sendes til Truman, der ændrede hans attitude i Potsdam.
Han føler pludselig, at han har en sejr i sigte.
Pludselig begynder han at tumle rundt om Stalin.
Han beslutter, at japanerne ikke får nogen som helst indrømmelser.
Truman vidste, at det eksisterede siden han blev præsident, men at vide, at det faktisk virker, -
- og det er endnu stærkere end vi troede, det er en helt anden position for ham at være i.
"Vores krav er og foresat er: betingelsesløs overgivelse!"
Min mor og far var begge veteraner fra Anden Verdenskrig, og min mor, -
- sagde: "efter fire år med denne ting, -
Der var ingen der gik og tænkte: "Var det etisk at bruge et atomvåben?"
Bare få det overstået. Det her er forfærdeligt.
- hvad enden du gør, for at forkorte den ting.
Alle var bange og udmattede. Alle kendte nogen, der kendte nogen, -
- som ikke lever mere på grund af det.
Bomben var klar. Valgene er rystende.
De ved udmærket, at hvis de bruger disse våben på japanske mænd, kvinder og børn i byer, -
- vil der være et par hundrede tusinde mennesker, der dør.
Men hvis bomben ikke stopper krigen kan der være flere millioner, der dør.
Så det ser ud til at være de to valg, men der var et tredje valg, -
- det tredje valg var at lave en demonstration.
Måske at smide bomben over Tokyo Bay, og dræbe få mennesker, -
- lav en fandens demonstration, så japanerne måske vil overgive sig, -
- baseret på at have set denne tings voldsomme kraft.
Oppenheimer afviste det kursus, ligesom planlæggerne i Washington.
Vi tænkte på, dens destruktivitet, dets fare, -
- kunne tydeligt demonstreres over et goldt og ubeboet mål,
- det var vi meget i tvivl om.
Meget få mennesker ville have haft en mere grundig forståelse, -
- end hvad Oppenheimer havde, hvad der var at udfolde sig, -
- da disse våben blev brugt i kamp.
Oppenheimer overvejede og vidste dens ødelæggelse ville være verdensfjern.
Hans sekretær, Anne Wilson, fortalte mig denne historie, som jeg stadig bliver ramt af.
Efter Trinity-testen, går hun på arbejde med Robert en dag.
Han er et par skridt foran hende, og pludselig mumler han, -
"De stakkels små mennesker, de stakkels små mennesker."
Hun stopper ham og siger: "Robert, hvad mumler du om?"
Han så på hende og forklarede at, bomben skulle bruges på en japansk by, eller to, -
- og ofrene ville blive de civile, og en hel by.
Det var tydeligvis smerteligt i hans sind.
Og alligevel ved vi at, han samme uge mødtes med generalerne, -
- som var ansvarlig for bombemissionen, og han instruerede dem, -
- præcis hvordan bomben skal kastes og i hvilken højde den skal detoneres, -
- for den maksimale destruktive kraft.
Det er svært at forene det følsomme, moralsk retskaffen, humanistisk professor, -
- med fyren, der anbefaler, at bomben smides over byer, -
- og beregner den ideelle højde for at ødelægge huse, ikke?
Hvordan forener du de to ting? En del af det er, tror jeg, at Oppenheimer håber at det, -
- det ikke vil være den første brug af atomvåben, at det bliver den sidste brug af atomvåben.
Hvis det er tilfældet, derefter for at sikre, at det er den sidste brug, -
- vil man have det slemt, grimt og forfærdeligt som muligt.
I august 1945, hver japansk by med mere end 50.000 indbyggere, -
- var stort set blevet udbrændt, bortset fra tre eller fire byer, -
- der bevidst var blevet afsat til atombomber.
Sat til side, fordi de havde fysiske egenskaber, -
- det ville give os mulighed for at se, hvordan bomberne virkede.
Hiroshima var en flad by og med byen afsat, var det muligt at se, -
- bombens virkninger helt ud til kanterne.
Derfor blev Hiroshima valgt.
Da jeg var et lille barn, løb der syv floder igennem, -
- smukke flodbredder. Vandet var klart.
Jeg løb gennem magiske haver, blomster, ledte efter smukke insekter, -
- af alle forskellige slags.
Fuglekvidder. De forstår ikke krig.
Det hele var forbi, lyden af ​​lykke.
Men lyden af ​​eksplosionen, kom som et raseri over jorden.
For kort tid siden, kastede et amerikansk fly, en bombe over Hiroshima.
Den bombe har mere kraft end 20.000 tons TNT.
Det er en atombombe.
Det er en udnyttelse af universets grundlæggende kraft.
Vi har brugt mere end to milliarder dollars om historiens største videnskabelige satsning, -
- og vi har vundet.
"3 DAGE SENERE"
Japan kunne læse sin undergang. Det var mere end en, rutinemæssig bombning.
Det var begravelsesbålet for en aggressornation.
Jeg husker hvert sekund.
Jeg har aldrig været så hjælpeløs.
Jeg var under affaldet og på en eller anden måde, måtte jeg kravle hen til lyset og komme ud.
Jeg var nødt til at lede efter min mor.
At se de mennesker dø, ville du ikke have hende til at være en af ​​dem.
Jeg hørte ikke en eneste ting om kusine, min mor eller min bedste ven.
Jeg ville være taknemmelig at dø, sammen med dem.
Fordi livet efter det, var så udfordrende og meget svært, -
- fysisk, og specielt mentalt.
Et par år efter krigens afslutning, -
- så jeg de rå optagelser af Hiroshima og Nagasaki.
Der er ingen lyd. Det er bare optagelser af mennesker med deres hud, -
- og omvendte blomstermønstre af kimonoer, brændt ind i deres hud, -
- og lig der flyder i floden.
Det var så chokerende.
Jeg tænkte: "Det er alle mine venner's fædre."
Vidste de, hvad de lavede?
Intet af det gav nogen mening for mig, at det var så forfærdeligt.
Rapporter af den ødelæggelse, begyndte at komme tilbage til Los Alamos, -
- det tyngede naturligvis forskerne.
Ja, det havde været en forfærdelig krig, men stadig titusindvis af mennesker, -
- blev dræbt af de angreb.
Byer blev ødelagt.
Det var svært for mange af forskerne.
Og jeg synes bestemt, at det var svært for Oppenheimer, -
- resten af ​​sit liv.
Hiroshima var langt dyrere i liv og lidelse og umenneskelig, -
- end det behøvede at være.
Det er nemt at sige i efterhånden.
Oppenheimer undskyldte aldrig på nogen måde for Hiroshima og Nagasaki.
Han var meget forsigtig og kompliceret i alle hans udtalelser, han fremsatte om, -
- bombens moralske implikationer og hans involvering i den.
Og alligevel, Hiroshima og Nagasaki, alle hans handlinger, er handlinger af, -
- nogen, der er plaget af skyldfølelse.
Vi er samlet her, for at repræsentanter de store krigsmagter, -
- at indgå en højtidelig aftale, hvorved freden kan genoprettes.
Jeg har i eftermiddags modtaget en besked fra den japanske regering.
Jeg betragter dette svar som en fuld accept, af Japans ubetingede overgivelse.
Selvfølgelig følte rigtig mange mennesker at atombomben havde afsluttet Anden Verdenskrig.
Det havde den måske.
Robert Oppenheimer var manden, der fik det til at ske.
Han var efterspurgt overalt. Han var forsidehistorien for magasinet Time, -
- once forLife magazine. Der var næppe et bladforside, -
- at han ikke var på.
Det første nummer af Physics Today viste det ganske enkelt, -
- en porkpie hat på en cyklotron kontrol.
Alle vidste, at porkpie-hatten var Oppenheimer.
Han blev en rockstjerne. Han er amerikansk videnskabs orakel.
Det kunne han godt lide.
Han følte sikkert, at han endelig var kommet igennem det hele, -
- og han var ikke længere en outsideren.
Nu var han ikke kun i centrum af tingene men, at han stod helt øverst.
Jeg tror at det var berusende for ham.
Men samtidig følte han et reelt ansvar for at have ført det våben ind i verden.
"Fortsæt, tak."
Automatisk kontrol har fået det. Denne gang, Rab, er indsatsen lidt høj.
- Det kommer til at fungere okay, Robert.
Jeg tror at, ​​han følte sig som atombombens fader, det var hans pligt, -
- for at holde tøjlerne på atombomben.
"Fortsæt, tak." Vi ved det om 40 sekunder.
Bliv hvor du er. Stop.
Inden for tre måneder efter Hiroshima, holdte han taler, -
- talte om, hvordan det våben var et våben for aggressorer, -
- at det er et terrorvåben.
Det er faderen til atombomben, der taler.
Hvis der kommer en anden verdenskrig. Vil denne civilisation måske gå under.
Vi er nødt til at spørge os selv, om vi gør alt, hvad vi kan, for at afværge det.
Jeg kunne godt tænke mig at læse, hvad min bedstefar sagde om det.
Det er en tale, hvor han siger:
"Når du kommer til det, er grunden til, at vi gjorde dette job, -
- er fordi at det var en organisk nødvendighed."
”Hvis man er videnskabsmand, kan man ikke stoppe sådan noget.
Hvis du er videnskabsmand, tror du på at det er godt at finde ud af, hvordan verden fungerer, -
At det er godt at finde ud af, hvad realiteter er, -
- at det er godt, at overgive sig til menneskeheden, den størst mulige magt til at kontrollere verden, -
- og behandle det i overensstemmelse med dets lys og værdier."
Han fortrød ikke sin rolle og sit arbejde under krigen, -
- men han vender sig kort efter så stærkt, mod at klare sig, -
- resultatet af den videnskab, de skabte.
Han beslutter sig for ikke at, arbejde med flere bomber længere.
Han siger op fra Los Alamos, og han takker ja, til en stilling, -
- som direktør for Institute for Advanced Studies i Princeton, -
- hvor han bliver Einstein's chef.
Han er nok den mest berømte videnskabsmand i Amerika, -
- og han prøver at bruge den berømthedsstatus til at have indflydelse.
Han får en aftale med Harry Truman i det ovale kontor.
Oppenheimer's dagsorden er at, overtale Harry Truman, -
- om vigtigheden, af ​​at kontrollere denne teknologi.
Han begynder at lave dette pitch. Truman afbryder ham med et spørgsmål og siger:
"Nå, Dr. Oppenheimer, hvornår tror du så at russerne vil få det masseødelæggelsesvåben?"
Oppenheimer er på en måde overrasket over spørgsmålet, -
- og siger: "Jeg er ikke sikker, men engang i fremtiden."
Truman afbryder igen og siger: "Jamen, det ved jeg... Aldrig!."
På det tidspunkt forstår Oppie at Harry Truman ikke forstår noget, -
- om fysikken i det våben.
Oppenheimer siger det forkerte på det tidspunkt.
Han fornærmede virkelig præsident Truman, -
- ved at sige: "Hr. præsident, jeg har blod på hænderne."
Det er præcis det forkerte at sige til den fyr, der tog beslutningen, -
- om at kaste to bomber over to japanske byer.
Han prøvede at imponere Truman. Han troede, det var noget , Truman gerne ville høre, -
- og det tog han meget fejl af.
Oppenheimer var meget charmerende for mange mennesker, -
- men han var ofte ikke charmerende overfor, ledere og mennesker, der havde magt over ham.
Truman troede ikke at nogens ansvar var større end hans.
Truman sagde bare: "Få den fyr ud af mit kontor, -
- det er mig, der tager beslutningen."
Han afslutter mødet meget brat og fortæller senere sine hjælpere, at, -
- "Jeg ønsker ikke at se, den grædende videnskabsmand igen."
Jeg tror, ​​det eneste håb for vores fremtidige sikkerhed skal ligge i et samarbejde, -
- baseret på tillid og god tro, med de andre folkeslag i verden.
Oppenheimer, var meget tidligt efter bombningerne, en del af teamet at anbefale, -
- international nedrustning.
Men ånden var ude af flasken.
Dem der besidder der, vil være i stand til at forme verdensordenen.
Meget hurtigt tog Sovjetunionen til efterretning.
Sovjet testede en bombe i 1949, næsten alle var i chok.
"RUSSISK ATOMSPRÆNGNING RYSER U.N'S FORSAMLING"
Præsident Truman meddeleler dramatiske,, at Rusland har skabt en atomeksplosion, -
- sender journalister i ræs for Flushing Meadow, -
- hvor Rusland's Vyshinsky ankommer for at tale til FN...
Det sætter USA i en virkelig kompliceret situation, fordi det ikke længere er det eneste land med atomvåben.
Pludselig har man muligheden for at, hvis der udbrød krig med atomvåben mellem to stater, -
- der havde en del af dem, kunne de i løbet af få timer ødelægge sig selv.
Vi skal gøre os klar nu, så vi ved, hvordan vi kan reddede os selv, -
- hvis atombomben eksploderer i nærheden af ​​os.
En af ​​de mulige muligheder videnskabsmænd og politikfolk lobbyede for, -
- var at bygge brintbomben som en slags næste skridt.
Hiroshima og Nagasaki bomberne var i størrelsesordenen med 15 kilotons TNT, -
- hvilket ikke er et lille tal i sig selv.
Når du begynder at tale om brintbomber, taler vi nu om megatons.
Vi taler om en million tons af TNT.
De er kategorisk forskellige.
Tusind gange stærkere end noget andet, du ville se i en Hiroshima og Nagasaki bombe.
Med en meget stor brintbombe, kan du dræbe lige så mange mennesker, -
- som alle de dræbte i Anden Verdenskrig.
Det kunne Oppenheimer ikke se nogen nytte for. Han kaldte det et folkemordsvåben.
I slutningen af krigen ønskede, de fleste at stoppe.
Jeg gjorde ikke.
Blandt de mennesker, der vidste en hel del om brintbomben, -
- var jeg den eneste fortaler for det.
Edward Teller var en ungarsk jøde, som flygtede fra Ungarn til USA.
Under Anden Verdenskrig, arbejdede Teller i Los Alamos, -
- men han blev besat af idéen om brintbomben, -
- selv før de havde atombomben.
Teller overvejede meget at atombomben var Oppenheimer's skabelse, -
- han ville have noget, der var større og bedre.
Oppenheimer sagde til Teller, -
- "Gå tilbage til at lave fysik, men lad være med at bygge det her."
"Det er der ikke behov for."
Oppenheimer var ansvarlig for et udvalg der var blevet sat sammen i Washington for at beslutte:
"Hvad skal vi gøre?" "Skal vi bygge en brintbombe?"
Det er et spørgsmål i alles sind, Dr. Oppenheimer.
Skaber vi noget, vi måske ikke er i stand til at kontrollere?
Beslutningen af forsøge at træffe eller ikke at lave brintbomben, -
- berører selveste grundlaget for vores moral.
Udvalgets beslutning var grundlæggende,-
- "nej, vi bør ikke bygge brintbomben."
Hvis vi er styret af frygt, vi vil fejle i denne krisetid.
Svaret på frygt ligger nogle gange i mod.
Oppenheimer's modstand mod H-bomben blev taget meget hårdt af folk, der gik ind for det.
Luftvåbnet ville have flere og flere bomber og større og større bomber.
Jo større bomben er i forhold til dens udbytte, -
- jo mere skade kan et fly gøre.
Der var fokus på den strategiske luftkommando at springe Sovjetunionen i luften.
Oppenheimer sagde, at et smartere skridt ville være at sætte ressourcer, -
- til at opsnappe sovjetiske bombefly.
Han gik i den modsatte retning, fra hvad flyvevåbnet ønskede.
De ville have ham ud. De ville af med ham.
I 1953 havde Oppenheimer fået tilstrækkelige fjender, -
- i Washington-bureaukratiet.
Og så kommer Lewis Strauss.
Den nye formand for Atomenergikommissionen.
Jeg er lige vendt tilbage fra Pacific Proving Ground, -
- hvor jeg har været vidne til en test af termonukleare våben.
Strauss kender Oppenheimer, og er vokset til intenst at ikke kunne lide ham.
Oppenheimer havde været klog med ham engang, og det havde stødt ham.
Så Strauss begynder at plotte et middel til at afskaffe Oppenheimer.
Hvordan gør han det?
Lewis Strauss fokuserer på Oppenheimer's forening, -
- med venstreorienterede venner i løbet af 1930'erne i Berkeley.
"Kommunisme." Hvad er det for et systems apostle, -
- der forsøger at ødelægge den amerikanske livsstil?
Under Anden Verdenskrig var Sovjetunionen vores allierede.
Følelse af at være kommunist eller at omgås kommunister var ikke noget,, -
- der blev betragtet som så slemt.
Det var først under den kolde krig at lige pludselig, set i bakspejlet,
- enhver med nogen form for arv fra en kommunistisk fortid er nu en sikkerhedstrussel.
Hvis der ikke var kommunister i vores regering, hvorfor forsinkede vi i 18 måneder, -
- forsinke vores forskning om brintbomben?
Det var fra sådanne holdninger der førte til sidst, til regeringens beslutning, -
- de måtte trække Oppenheimer's sikkerhedsgodkendelse.
Han var nødt til at give op sin sikkerhedsgodkendelse om 30 dage, -
- eller bede om en afhøring.
Han følte, at han ikke kunne opgive sin sikkerhedsgodkendelse, -
- han kunne ikke være enig med dem, at han ikke var egnet til at tjene sin regering.
Han skulle have fortalt dem, at vi var faret vild.
Han skulle have sagt: "Jeg er atombomben."
"Jeg vandt Anden Verdenskrig." "Fuck af."
Af en eller anden grund sagde han ikke til dem, at vi skulle fare vild.
Han besluttede at bekæmpe det.
Før han tager til Washington, mødes han med Einstein, -
- for at fortælle ham, at han vil være fraværende i et par uger, -
- og Einsteins reaktion er ret opsigtsvækkende.
Albert siger: "Robert, du er Mr. Atomic."
"Du har ikke brug for dem." "De har brug for dig."
"Bare gå." "Hvorfor skulle du igennem dette?"
Oppenheimer ryster på hovedet og siger tilsyneladende til Albert:
"Du forstår det ikke."
Også går han væk, og Einstein vender sig om til sin sekretær og siger:
"Der går en nar."
Jiddisch for et fjols.
Verdens var opmærksomhed fokuseret i denne uge på,, -
Atomic Energy Commission, bygningen i Washington,
- hvor en tremands bestyrelse påbegyndte særlige høringer, -
- på sikkerhedsmappe af Dr. J. Robert Oppenheimer, -
- atomforskeren, der udviklede den første A-bombe.
Sikkerhedshøringen starter, og det står hurtigt klart, -
- at der ikke kun er tale om en sikkerhedshøring. Det er en retssag.
Der er en ny dom mod den videnskabsmanden der udviklede ​​H-bomben.
Dækket er stablet mod ham, og det er grimt.
De aflytter hans samtaler med sin advokat ulovligt, og giver det til anklagemyndigheden, -
- så de ved præcis, hvad der vil ske.
De er i stand til at se på klassificerede FBI-filer.
Det kan han ikke, for han ingen tilladelse, -
- og han kan ikke se sin egen FBI-fil som et resultat.
Oppenheimers involvering med Jean Tatlock, -
- spørgsmålet om hans bror om han havde været kommunist, -
- eller om han stadig er.
Det var de ting, de trak ud af filerne.
Et af de mest fordømmende beviser der blev bragt frem var, -
- faktum af det der under krigen havde været en samtale, -
- i hans hjem i Berkeley med Haakon Chevalier, -
- hans gamle ven, som havde nævnt, -
- at der var en måde, han kunne, -
- lække oplysninger om det atomprojekt, han arbejdede på, -
- til sovjetiske embedsmænd.
Nu havde Oppenheimer afvist på det tidspunkt, -
- men han havde ikke anmeldt hændelsen.
Han vidste, at han allerede var på tynd is med sikkerhedsfolk, -
- at han var mistænkt på grund af sine kommunistiske bånd.
Han prøvede så at holde sig ude af varmt vand.
Problemet var, at i efterfølgende samtaler, -
- med Los Alamos sikkerhedsfolk, havde han fortalt meget undvigende, vagt om, -
- beretninger om denne samtale, den ene efter den anden.
Da de konfronterede Oppenheimer, -
- med disse undvigende versioner spurgte de ham, -
"Hvorfor gjorde du det? "Hvorfor ville du ikke have været ligefrem?"
Han sagde: "Jeg var en idiot."
Og på en måde beseglede han sin egen skæbne.
Han faldt fra hinanden.
Han forsøgte at vidne, men han faldt helt fra hinanden.
Han får næsten endnu et nervøst sammenbrud, som han gik igennem som ung.
Han er underligt stoisk, som om han var i ishuset, -
- da han var en ung dreng, mishandlet af sine medsommer campister.
Han havde trukket sig og forsvarede sig ikke rigtig.
En person, der ligesom satte sømmene i sin kiste, selvfølgelig, -
- var Edward Teller.
Teller testet Oppenheimer.
Han sagde, at han troede, at han ville få det bedre, -
- hvis landets sikkerhed var i andre hænder end Oppenheimer's.
En af ​​de videnskabsmænd, der var tæt på Oppenheimer sagde:
"Det var et spørgsmål om ikke kun at stikke Oppenheimer i ryggen, -
- men at vrider bladet"
Da han skulle væk, gik han op for at trykke Oppenheimer's hånd,, -
- og sagde: "Jeg er ked af det."
Oppenheimer så ham i øjnene og sagde:
"Edward, efter hvad du lige sagde, ved jeg ikke, hvad det betyder."
Han var tydeligvis en meget, genial mand, -
- men jeg tror, at han kan have undervurderet, -
- kraften i etablissementet, maskinen, -
- og én persons manglende evne, at stå imod det.
Resultatet var forventeligt.
"Dr. J. Robert Oppenheimer, den berømte videnskabsmand, hvis suspension denne uge, -
- af Atomenergikommissionen overraskede nationen."
De stemte for at fratage Oppenheimer's sikkerhedsgodkendelse.
Det var forsidenyheder i aviser landet over.
At han havde anbefalet kommunister, der arbejder med A-bomben, planlægger H-bomben.
Hans kone, var en ganske embedsmand fra det kommunistiske parti, -
- broderen var en meget aktiv kommunist.
Han blev en politisk paria.
Det sendte en kuldegysning gennem det videnskabelige samfund.
Hvis de kunne tage den mest berømte atomforsker ned på planeten Jorden, -
- så er vi alle sårbare.
Det sendte en uhyggelig besked til alle arbejdende videnskabsmænd, -
- at vogte sig veje ind i politiske spørgsmål.
Det er en forfærdelig ting, fordi vi har brug for deres ekspertise.
Alligevel gjorde Oppenheimer-sagen det svært.
Efter sikkerhedsretten, var Oppenheimer aldrig den samme fyr igen.
Han var lidt en hul mand, efter det.
Det vi siger inde i familien, at det sårede hans følelser.
Han kunne ikke lide det, og talte ikke om det.
Han har aldrig udtalt sig offentligt om det.
Han bad aldrig om en undskyldning, -
- og han trak sig tilbage til hvor han kom fra.
Han beholdt stadig sit job i Princeton, -
- men han lavede ikke fysik længere. Det var nogle triste år.
Professor Einstein er her også stadig, er han ikke?
- Det er han sandelig. Det er han faktisk.
- Ringer han til dig på telefonen? - Tror at han ringer nogle gange.
Når han læser noget aviserne noget ved mig, som han ikke kan lide, -
- ringer han til mig og siger: "Det er i orden. Det er helt rigtigt."
Han havde mistet sin kampgejst.
Han ville ikke have noget at gøre med at kommentere, -
- om et hvilket som helst af dagens spørgsmål relateret til atomvåben.
Dr. Oppenheimer, kan du fortælle os, hvad dine tanker er, omkring atompolitik skal være?
- Nej, det kan jeg ikke.
Jeg er ikke... ikke tæt nok på fakta, -
- og at jeg ikke er tæt nok på til tankerne hos dem, der bekymrer sig om det.
Hans Bethe, fortalte mig engang, at "Oppenheimer var klogere end nogen af ​​os andre."
Han vandt ikke en Nobelpris.
Hvordan kunne denne mand, som åbenbart overstrålede, -
- nogle af de største fysikere i det 20. århundrede, -
- ikke have været mere succesfuld i sin branche, fysik, -
- end han var?
Du kan ikke tale om Oppenheimer, når du ikke taler om hans videnskab.
Det var den del af hans liv. Når han taler om, hvad han elsker, -
- var det den menneskelige ting med at videregive viden.
Dette er negative partikler, neutral, dobbeltladet, positiv og positiv...
Hans arbejde med sorte huller, skulle have givet ham en Nobelpris.
I 1939 skrev Oppenheimer det første papir, -
- identificerer idéen om kollapsende stjerner, et sort hul.
Sorte huller var hans oprindelige idé. Det er ret fantastisk.
Hvis et rigtigt sort hul var blevet identificeret før han døde, -
- ville han sandsynligvis have vundet en Nobelpris for det arbejde.
I 1966, han blev diagnosticeret med kræft i spiserøret.
Al den rygning gennem årene havde fået ham.
Han døde i begyndelsen af ​​1967.
Oppenheimers livshistorie, er historien om det 20. århundrede.
Det er historien om vores nukleare tidsalder som vi stadig lever med, -
- det er en historie, der ikke er færdig.
Den vil altid være ufærdig.
Vi har hans bombe. Hans bombe er med os.
Og vi kan diskutere hans medlemskab om kommunistpartiet, -
- eller diskutere etikken at bombe civile i Hiroshima, indtil vi falder, -
- men faktum er, at vi har atomvåben.
Det er arvningen, at kontrollere disse våben, er en uendelig kamp.
"Vi er i fare lige nu"
Det var så forfærdeligt med en babybombe.
Nu har de meget mere, dødbringende atomvåben.
Der tales meget om, at slippe af med atomvåben.
Det har jeg en dyb sympati med.
Lad os prøve at finde fælles fodslag.
Jeg er sikker på, at hvis Oppie var i live i dag, ville han være enig med mig.
...to, en.
Men vi må ikke snyde os selv. Verden bliver ikke den samme, -
- uanset hvad vi gør med atombomber, -
- fordi viden om, hvordan man laver dem, kan ikke uddrives.
Fysiker, J. Robert Oppenheimer er måske bedst kendt som atombombens fader.
Som tiden er gået, er der nogle nye vurderinger af hans rolle i historien.
I slutningen af ​​2022, afdeling for energi, -
- besluttede at frafalde beslutningen om at få sikkerhedshøringerne.
Den nationale tragedie er, at denne høring, -
- denne heksejagt fra McCarthy-tiden, materialiseredes i første omgang.
Den slags skal ikke ske i et land som dette.
Det er et vigtigt og længe ventet skridt.
På samme tid er det lidt trist, fordi det er noget, J. Robert Oppenheimer, -
- ikke kommer til at opleve personligt.
Videnskaben har dybt ændret sig for vilkårene for menneskets liv, -
- både materielt og også på åndens måde.
Jeg tror at vi stadig taler om Oppenheimer fordi han var så indflydelsesrig.
Vi har denne respekt og frygt for videnskaben.
Oppenheimer repræsenterede helt sikkert begge sider af det.
Uden tvivl ændrede han verden. Han ændrede verden for altid.
Der er ingen vej tilbage.
Men vi ved, at så længe mænd er frie til at spørge, hvad de vil, -
- fri til at sige, hvad de mener, fri til at mene, hvad de skal, -
- videnskaben vil aldrig gå tilbage, og selve friheden vil aldrig gå helt tabt.
Oversættelse: django O'BLOCK OTF 3HUNNA