Gonzalos profil stämmer in på en pervers narcissist.
Får han flickorna om han säger att jag är psykiskt sjuk?
Hej, Roberto.
-Eller Edu. Jag vet inte vad du heter. -Känner vi varann?
Stället kan inte ha tillstånd.
En gnista och stället tar fyr.
Det är inte billigt att muta en kommuntjänsteman.
Pengarna är en het potatis. De tvättas på nåt sätt.
Faktura, den 23 oktober. Dagen då de la in mig.
-30 000 euro. -30 000?
Mamma!
Varför skriker du?
Var är han?
-Din vän? -Nej.
Kom hit, snälla!
-Róber. -Gonzalo.
"Perfekt Alibi."
"Eduardo Silva."
Hur är den?
Underhållande, inte mer.
Jag förstår.
Du säger inte mycket.
-Det är fel tillfälle. -Nej.
Har du förlorat dina miljoner på aktier?
Oroa dig inte. Det syns att du har gott om pengar.
Stålar.
Vad tjänar stålar till om de förstör ditt rykte?
Oj!
Du är tydlig när du öppnar munnen.
Vad har du gjort?
Min fru snackar skit om mig.
Okej, säg inget. Hon anmälde dig men du rörde henne inte.
-Aldrig. -Fan.
Tvärtom.
Min fru… Hon är inte mentalt stabil.
Jag har ägnat mitt liv åt att hjälpa henne och det är tacken.
Ja.
-Den typiska hysteriska kvinnan. -Hon säger att det inte var hon.
Subba.
Jag skulle skilja mig så fort som möjligt om jag var du.
Och förlora allt? Jag förlorar mina döttrar.
Jag förlorar mitt hus, mina pengar. Och mitt rykte.
Om jag var du skulle jag tänka på det. Hon kan göra det ingen.
Nej, tänk på det.
Du har ett stort problem.
Jag har haft tur.
Jag vann på lotto i kärlek.
-Vilken tur. -Ja. Vi ska bli föräldrar.
Vi är lyckliga. Det är inte bästa tidpunkten.
Det är verkligen skitolägligt.
-Verkligen? -Ja.
Förra året köpte jag en bar vid stranden. Otroligt ställe. Det gick jättebra.
Fullt. Torsdag till lördag till 06.00.
Från ingenstans meddelade kommunen att tillståndet var indraget.
-Baren följde inte.... -Jag är arkitekt, så jag vet.
Mina livsbesparingar…
Borta. Bara så där.
Du...
Jag känner folk i stadshuset. De kan hjälpa dig med tillståndet.
Skulle de bara göra det?
-Ingen gör nåt. -Jag har ju inte ett öre.
Jag har inget att ge.
Jag kan komma på nåt.
-Skål för familjen. -För familjen.
Där. Man ser honom perfekt.
-Vad ser du inte? -Jag ser.
Jo, Ángela. Jag ska visa den för domaren.
Men det är inga säkra bevis.
-Varför? -För långt bort.
Róber har hatt på sig. Det kan vara jag.
Det kan inte vara du.
Men… Snälla, låt oss fokusera.
Okej?
Det är från den 14 september. Två dagar efter anmälan.
En månad senare när Ángela läggs in
öppnar Roberto sin bar igen.
En bar som saknar isolerat tak, nödskyltar
och inte uppfyller brandskyddet.
Det skulle inte klara en inspektion.
Vem är kompis med den som godkänner tillstånd i kommunhuset?
Gonzalo?
-Pasajes Del Alma. -Ett trädgårdsföretag.
Gonzalo anlitade dem för en total renovering.
Vems företag är det? Kommuntjänstemannens make.
Sa du inte att det inte blev klart?
Gonzalo hjälpte Roberto få tillståndet
och Roberto hjälpte Gonzalo att förstöra mitt liv.
Har du sett tillståndet?
Jag håller på.
Jag måste sova.
-Kväll. -God kväll.
-Får jag prata med chefen? -Han är på baksidan.
Kan du be honom komma hit? Det är viktigt.
Róber!
-Róber! -Kommer!
Vad är det?
God kväll.
En granne har klagat på oväsen.
-Vi är mitt i ingenstans. -Han måste ha bra hörsel.
Kom igen.
Ditt tillstånd.
-Vad har det med saken att göra? -Jag vill bara se det.
Jag förstår.
Följ med mig.
Ángela.
Ja.
-Jag har det. -Vadå?
Tillståndet. Iñaki skickade det.
Undertecknat av Gorka. En vacker signatur.
Har vi honom?
Det verkar så.
-Kommer jag att vinna? -Ja.
-Iñaki är snäll. -Ja, han är fantastisk.
De är så irriterande med skolchatten.
Mötet är online. Du kan väl komma?
Tror du det?
Du kommer att få vårdnaden och du kommer inte ifrån det här.
Jag sa, Iñaki är trevlig.
Vi ses senare.
Maribel, det är jag.
-God morgon. -Din matleverans.
Det här är toppen.
Jag har nog inte glömt nåt. Säg om det är nåt så åker jag tillbaka.
-Du ser glad ut. -Det är jag.
Vårdnadsförhandlingen är imorgon.
-Jag visste inte. -Klockan 12.00.
Säg inget till mamma.
-Jag vill vittna. -Nej. Din sits är inte bra.
Om jag får åka tillbaka så blir det så. Jag vill berätta.
Vad menar du?
Nej.
Jag gör det.
Jag gör det för dig. Och för min egen skull.
Vi har bevis mot Gonzalo och jag behöver dig här med mamma.
När man talar om trollen.
Sover du inte?
Han var här häromdagen. Mycket trevligt.
-Var Gonzalo här häromdagen? -Ja.
-Verkligen? -Ja.
-Vad ville han? -Jag vet inte.
Han tog några nycklar och gick till skjulet.
-Han kanske stal nåt. -När kom han?
När?
Jag vet inte.
Jag vet inte. Det var kanske för två månader sen. Jag vet inte.
Lugn, mamma. Är du säker på det?
Jadå.
Han har somnat.
Tänker du på det?
Gonzalo ville aldrig åka hem till min mamma.
Aldrig.
Jag vet inte vad han gjorde där. Jag fattar inte. Det är ingen slump.
Det är det säkert inte.
Men förhöret är imorgon.
Ta en dusch. Jag lagar middag.
Det var normalt att Gonzalo tryckte ner och förolämpade mig.
Vad sa han?
Dum och värdelös.
Fast han kallade mig många saker.
Sanningen är att för honom har jag aldrig gjort nåt rätt.
Det var omöjligt att göra nåt rätt.
Och när han blev arg,
skrek han på mig och förolämpade mig.
Sen slog han mig.
Slog han er?
Var slog han er?
Han knuffade mig.
Slog mig i magen.
Och han ströp mig så att jag inte kunde andas.
Kan du bevisa nåt av det som du anklagar min klient för?
Jag antar det inte.
Tack, fru Recarte.
Jag var mycket kär i min fru.
Vi träffades på universitetet.
Hon var en smart flicka. Väldigt intelligent.
Vacker.
Jag kände mig lyckligt lottad när hon valde mig.
Men med tiden
blev jag oroad över att bakom den perfekta fasaden
fanns en osäker och känslomässigt instabil person.
Jag trodde bara att hon sa att hon ville sluta studera.
Jag försökte hjälpa henne
och övertyga henne om att inte ge upp.
Det var väldigt svårt.
Och vad hände sen?
Jag antar att osäkerheten tog överhanden
Hon var inte vid sina sinnes fulla bruk.
Hon var rädd för allt.
Hon behövde mig för allt.
Hon ville bara vara med mig eller sin mamma.
Eller läsa sina böcker.
Och när dina döttrar föddes?
Tja… Det var det svåraste.
Hon erkände att hon ångrade sig.
Hon önskade att de inte fanns.
Hennes armar var fulla av blåmärken.
Fulla av blåmärken.
Den dagen var hennes mamma sjuk och Ángela skulle tvätta henne.
När hon drog upp ärmarna för att inte...
Om det du säger är sant,
hur vet du då att min klient gav henne dem?
Jag utsattes för övergrepp i fem år.
Från min exmake. Jag vet hur det är att leva i rädsla.
Ángela var rädd.
När hon var hos sin mamma
ringde Gonzalo till hennes telefon.
Han ringde och hon skakade och blev spänd.
-Hon kommer på ursäkter. -Menar du att hon skulle ljuga?
Hon ljög inte.
Hon ljög inte. Hon…
Hon var verkligen rädd.
Och hon…
Hon ljög aldrig. Hon…
Han ville inte att hon skulle träffa sin mamma.
-Det är därför hon... -Det var därför Ángela ljög.
Därför måste vi veta vem som gjorde anmälan.
Vilken utan tvivel är falsk.
Tack.
Förhandlingen är avbruten.
Vi fortsätter förhöret imorgon klockan 10.00.
Vad pågår i ditt lilla huvud?
-Gonzalo. -Förstår du inte?
Man kan inte få allt.
Sa inte din mamma det?
Jag borde berätta för din mamma. Hon är som du.
Jag kan inte andas.
-Kvävs du? -Ja.
Vad gör vi om det händer igen?
Vad ska vi göra då? Berätta.
-Snälla. -Berätta.
Ángela, är du redo?
Ja.
Förhandlingen återupptas. Okej.
Så vitt jag vet gjordes en anmälan om misshandel den 12 september.
Ja, ordförande.
Men doña Ángela förnekade omedelbart anklagelserna.
Den kan ha gjorts med ont uppsåt
av samma personer som attackerade min klient några dagar senare i Barrika.
Hämnd för hans arbete.
Angående de psykologiska rapporterna som motparten har lämnat
medger vi att doña Ángela
har utsatts för en ständig traumatisk situation.
Men låt oss betänka att doña Ángela tillbringade halva livet med sin mamma.
En person med en diagnostiserad psykisk sjukdom som är ärftligt.
Protest.
Läkarna har uteslutit att min klient lider av någon form av psykos.
Men det finns bevis på
att doña Ángela utsatte sina döttrar för livsfara
vid minst två tillfällen.
Vad gör du?
-Förlåt. -Är du galen?
Vi bekräftar om det finns bevis.
Kärandens advokat har ordet. Varsågod-
Manipulation.
"Psykisk misshandel
genom vilket offret tvingas tvivla på sina sinnen och tankar."
Det är vad don Gonzalo Ochoa
har försökt göra mot doña Ángela Recarte i den här situationen.
Jag vill presentera bevis för domstolen som visar hur don Gonzalo
kom på en omfattande plan
för att få alla att tro att min klient var psykiskt sjuk.
Innan jag fortsätter måste jag presentera en central del av planen.
Det handlar om Roberto Irigoyen.
Ägaren till baren Pez Rojo i Meñakoz.
-Varför kallade du honom inte? -Vi hade inga bevis förrän idag.
Fortsätt.
Don Gonzalo anlitade Roberto Irigoyen.
Han anlitade honom för att låtsas vara Ángelas gamla skolkamrat.
En Eduardo Silva.
Ángela mindes honom inte för den här personen inte fanns.
Men tack vare den stora mängden information från don Gonzalo,
trodde Ángela på honom.
När han hade fått hennes tillit,
erkände Silva att det var en lögn.
De träffades inte av en slump.
Hennes man hade anlitat honom för att döda henne.
Doña Ángela, som trodde att hon var i fara,
flydde och konfronterade sin make.
Sen kom polisen och doña Ángela greps.
Sen försvann alla spår efter Eduardo Silva.
Eduardo Silva är författare till en roman
som handlar om vad doña Ángela gick igenom.
Don Gonzalo vill att vi ska tro att Ángela hade läst för många böcker.
-Och att hon hade tappat förståndet. -Protest.
Ska vi lyssna på sagor?
Det är jag som bestämmer vad som är eller inte är en saga.
Kan ni bevisa vad ni påstår?
Självklart. Försvaret tror inte på slumpen, utan på bevis.
Det bevisar att don Gonzalo träffade Irigoyen två dar efter
anmälan om misshandel.
Roberto Irigoyen fick tillståndet för att öppna sin bar, Pez Rojo,
dagen efter doña Ángela togs in på kliniken.
Don Gonzalo gjorde betalningar för arbete som aldrig utfördes
till företaget Pasajes Del Alma som har koppling till stadsbyggnadschefen
som utfärdade tillståndet för Pez Rojo, Irigoyens bar.
Det är bevisföremål fyra, fem och sex.
Ordförande...
Pasajes Del Alma påbörjade arbetet i min klients trädgård i går.
Oroa dig inte.
Vi ska överklaga.
Fan.
-Vi har straffrättsliga förhandlingar. -Ja.
-Vi stämmer Roberto och tjänstemannen. -Ja.
Jag ska undersöka alla. En av dem kommer att prata.
Hur lång tid tar det?
När får jag träffa mina flickor?
-Ángela. -Du är sjuk.
-Du är sjuk! -Ángela.
Ángela, det är tydligt att du inte mår bra.
Men du kommer att må bättre om du får hjälp.
Jag tänker inte låta flickorna uppfostras av ett djur.
Du måste förolämpa mig.
Innan du accepterar att du är sjuk som din mor...
-Ta bort henne. -Ángela, snälla.
Jag beklagar.
-Det får inte hända. -Jag vet. Jag är ledsen.
Jag förstår. Jag hade dödat honom. Det sista vi behöver är en stämning.
Jag kommer alltid att förlora.
Jag måste vara ensam. Förlåt.
Jag ringer dig.
Passa bollen till mig.
Hur är det?
-Jag tänker inte ge upp. -Inte jag heller.
Vad vet du inte?
-Det är svårt. -Det är inte svårt.
Det är sånt vi gör på dagarna.
-God morgon. -God morgon.
-Jag har gjort frukost. -Tack.
Till exempel borsta tänderna, duscha, middag, och du måste sätta dem i ordning.
Frukost eller middag först?
-Frukost. -Perfekt. Sätt ihop dem.
Perfekt, ser du? Bra. Det är som en dagbok.
Vad är en dagbok?
En sån som din kusin Ane har. En anteckningsbok.
Jag började skriva i din ålder.
-Det känns inte som du. -Inte?
Jag var mycket intensivt fram till jag var 20 år.
Jag har dem hos mamma. Jag vill inte att flickorna ska...
Vad är det?
Roberto visste sånt som jag inte har berättat.
Jag vet vad Gonzalo tog från min mammas hus.
-Hej, älskling. -Hej.
Nycklarna?
-Till skjulet? -Ja.
-Är allt okej? -Ja.
Den jäveln.
Han läste igenom dem.
Från 1998 till 2001.
-Gymnasiet, va? -Ja.
De som inte är hos mamma. Om de inte är där, har Roberto dem.
-Eller så kastade han dem. -Fast det spelar ingen roll.
För Gonzalo vet inte det.
Jag fattar inte, Ángela.
Vad har vi lärt oss?
Sanningen spelar ingen roll.
Vad är sant här? Att Roberto fortfarande har mina dagböcker.
Jag har en plan.
Jag behöver din hjälp.
Hej, mamma.
Du har redan sagt det.
Två timmars försening är inget.
Det viktiga är att de är okej.
Jag måste lägga på. Ja, jag ringer dig sen.
Ja, senare.
-Hej. -Hej.
-Har inte vi träffats? -Glitter och min vän fransk manikyr.
-Varför är du här? -Jag vill prata med din kille.
Med Róber? Varför?
Han kan berätta.
-Róber. -Ja?
Kom.
Vad är det?
Kan du lämna oss ett ögonblick?
Vem är hon?
Jag berättar sen.
Vi ska till sjukhuset om två minuter.
Vad gör du här?
Jag vill be om en tjänst. Eller två.
-Du är skyldig mig det. -Inte alls.
-Jag kan anmäla dig om du vill. -Jaså? Och varför?
Din bar följer inte brandföreskrifterna.
-Jag har tillstånd. -Inte om du blir anmäld.
Tror du att Gonzalo kommer att skydda dig?
Han behöver inte dig mer.
Berätta.
Du måste ringa ett samtal och låna ut din bar i några timmar.
Och ditt datorlösenord.
Och hur vet jag att du inte anmäler mig ändå?
Jag skulle inte göra det.
Okej, men det kan drabba mig.
Begoña, snälla! De har för högt. Kan du sänka tv:n?
-Jag gör det. -Tack.
Var försiktig. Det kan vara en fälla.
Okej.
-Hur är läget? -Jag är på min dotters födelse.
Och? Är allt okej?
Ja. Jag ringer för att säga att Ángela kom förbi när vi skulle åka.
-Hon vet att du gav mig dagböckerna. -Du eldade väl upp dem?
-Ja, men jag skannade några sidor. -Inga kopior, sa jag.
-Radera allt. -Jag kan inte.
Kopiorna finns på barens dator och larmet gick.
Varför är du inte där?
Min fru föder barn.
Det är inte mitt problem. Åk och radera allt. Nu.
Var tacksam att jag säger det.
Nej, skit...
Vilket jävla svin.
-Vad gör du med den? -Försvarar mig.
-Från vad? -Från dig.
Lägg av. Ge mig den.
Jag vet att du tog mina dagböcker. Och jag har bevis.
Du hamnar i fängelse.
Jag skiter i dagböckerna. Ingen tror på dig.
En sak gör mig ledsen.
Flickorna kommer att få besöka dig på ett mentalsjukhus.
Du vet att jag kan döda dig nu och komma undan med det.
Ingen tror på dig.
Du är inte bara en misshandlare. Du är även en dålig pappa.
Flickorna älskar mig.
De avgudar mig.
Subba.
Du är så klumpig.
Du gör allt fel.
Ja, vad är adressen?
-Pez Rojo, vid stranden. -De är på väg.
Gonzalo.
Du har glömt nåt.
Jaså?
Vad?
Det var skolmöte idag.
Du är galen. Det du säger stämmer inte.
Inte? Jag glömde det inte.
Du är med på det.
Säg hej.
Ángela?
Stå still.
Rör dig inte.
Ángela. Är du okej?
Säg nåt, snälla.
Ángela, oroa dig inte. Det är över.
Jag är här.
Hjälp!
Du kommer att klara dig, Ángela.
Oroa dig inte. Jag är här med dig.
Sätt dig i bilen.
-Jag kan väl följa med? -Ja.
-Ursäkta mig. -Ja.
Vem skickade dem?
Ja, visst.
"Kära Ángela, vi är så ledsna för det som hände."
"Bli frisk snart, du kan räkna med oss."
"Laura och Fernando."
Kasta ut dem.
Nej, varför? De är vackra.
Behåll dem då.
Verkligen?
Tack så mycket.
Hej.
Fan.
Jag borde ha åkt med till Pez Rojo. Förlåt.
Ja.
Ángela.
Jag vet att du inte tror mig.
Jag ville aldrig skada dig.
Jag var pressad och hade inget val.
Jag önskar att allt var ogjort.
Det går inte.
Jag vet.
Fixa till baren.
Det är farligt där. Folk kan dö.
Ombyte, rena lakan och…
-Skor i storlek 43. -Jag sa 44.
Vi har inga andra. Din telefon, tack. Din ring, klocka.
Skriv under här.
Ni ser hur glad Panchito är med er.
-Ja. -Eller hur?
Han älskar att bli klappad.
Se hur glad han är. Han är så gosig.
Mycket bra, Maya.
-Minns du hur rädd du var? -Ja.
Och nu är du inte det?
-Nej. -Nej.
Självklart, för Panchito är så snäll.
Ja. Mycket snäll.
Mamma.
-Titta! Titta vem som är här. -Mamma!
-Åh! -Mamma!
-Mamma. -Mamma.
Älskling.
Till dig.
Och till dig. Bra.
Jag vill också ha en.
-Försiktigt, den är ömtålig. -Okej.
Hur mår du?
Riktigt bra.
Du är så stark.
Kom igen! Mycket bra!
-Ja! -Bra!
-Ja! -Kom igen!
-Cyklar! -Vi hämtar cyklarna.
-Har du den? -Ja.
Kom igen då.
Spring!
-Spring! -Mycket bra!
Så där ja.
Kör hårt.
Ja!
Ja.
Och så här.
Klar.
Du har kommit på plats.
Vad gör du?
Jag jobbar med anbudet.
Jag tror att jag har en chans.
Jag gillar att se dig så här.
Är du redo?
-Vill du verkligen göra det? -Ja.
Vet du hur många unga som går dit varje kväll?
Det är farligt.
Ja. Men allt är bra. Du har vårdnaden.
Jag måste göra det.
-Maya! Ge mig bollen. -Mamma.
Jag är snart tillbaka.
-Vi ses. -Hej då.
-Hallå? -Hej, Roberto.
Vad vill du?
Jag ville bara veta om du gjorde som jag sa.
Ja, för ett tag sen.
Du slutar aldrig ljuga.
Jag ljuger inte, Ángela. Vad menar du?
Ángela, var är du?
Ángela!
Jag tar elskåpet.
-Ring 112. -Ja.
Kom igen.
Vi gjorde det.
Undertexter: Dan Jönsson