Gonzalo are profilul unui narcisist pervers.
Dacă mă face să par nebună, poate lua fetele?
Bună, Roberto!
- Sau Edu. Nu-ți mai știu numele. - Scuze, ne cunoaștem?
Locul nu poate avea licență.
O scânteie și ar arde în flăcări.
Nu e ieftin să mituiești un angajat al primăriei.
Banii sunt dubioși.
Trebuie să fi fost spălați.
Factură de pe 23 octombrie. Ziua în care m-au internat.
- 30.000? - 30.000.
Mamă!
- De ce țipi? - Ce e?
Unde e?
- Amicul tău? - Nu e.
Alo! Vino încoace, te rog!
- Róber. - Gonzalo.
Alibiul perfect.
Eduardo Silva.
Cum e?
Amuzantă, cel mult.
Am înțeles.
Deci nu ești vorbăreț.
- Nu m-ai prins într-un moment bun. - Hopa!
Ți-ai pierdut milioanele la Bursă?
Nu-ți face griji! E clar că ai destui bani.
Bani.
Ce rost au banii?
Dacă te anulează, îți distrug reputația?
Aoleu!
Nu ești vorbăreț, dar și când deschizi gura!
Ce ai făcut?
Soția mea mă denigrează.
Nu-mi spune!
Te-a denunțat și n-ai atins-o.
- Deloc. - Futu-i!
Din contră.
Soția mea…
e labilă psihic.
Mi-am petrecut viața încercând s-o ajut. Ea așa mă răsplătește.
Bine.
Practic, femeia isterică tipică.
Spune că n-a făcut-o.
Javră!
În locul tău, aș divorța cât mai repede.
Și să pierd totul?
Mi-aș pierde fiicele.
Mi-aș pierde casa, banii. Munca de-o viață s-ar duce.
Și reputația.
În locul tău, m-aș mai gândi. De unde știi că nu te va mai denunța?
Gândește-te!
Ai o mare problemă.
Mă simt norocos pe lângă tine.
Am câștigat loteria iubirii.
- Ce noroc! - Da. Vom fi părinți.
Suntem fericiți. N-a venit în cel mai bun moment.
E o perioadă nasoală. Dar aia e!
Serios?
Anul trecut, am luat un bar pe plajă. Un loc incredibil. Mergea grozav.
La capacitate maximă de joi până sâmbătă până la 6.
Din senin, primăria m-a sunat că îmi revocă licența.
- Barul nu se conforma cu… - Sunt arhitect, mă pricep.
Economiile de-o viață…
s-au dus, pur și simplu.
Auzi?
Știu pe cineva la primărie. Te pot ajuta să obții licența.
Cum? Pur și simplu?
- Nimeni n-o face pe degeaba. - Ți-am zis că n-am niciun șfanț.
N-ai ce lua de la mine.
Mă gândesc la ceva.
Pentru familie!
Pentru familie.
Acolo! Se vede perfect.
- Ce nu vezi? - Înțeleg.
Da, Ángela. Îl arăt judecătoarei.
Dar nu e o dovadă solidă.
- De ce nu? - E departe.
E prea departe. Róber poartă șapcă. Aș putea fi eu.
N-ai putea fi tu, Ander.
Dar, te rog, hai să ne concentrăm!
Bine?
Filmarea e de pe 14 septembrie, la două zile după denunț.
După o lună, când o internează pe Ángela,
redeschide barul după luni întregi.
Un bar fără acoperiș izolat, semnalizare de urgențe,
fără protocoalele de bază împotriva incendiilor.
N-are cum să treacă o inspecție.
Cine e prieten cu angajatul primăriei care a semnat licența?
Gonzalo?
- SL. - O firmă de grădinărit.
Gonzalo i-a angajat pentru renovarea curții.
Și a cui e firma?
A soțului angajatului primăriei.
Spui că nu s-au executat lucrările?
Spun că Gonzalo l-a ajutat pe Roberto să obțină licența,
iar Roberto, să-mi distrugă viața.
- Dumnezeule! - Da.
Și licența? Ai văzut-o?
Mă ocup.
Trebuie să dorm.
- Bună seara! - Bună seara!
- Pot vorbi cu patronul? - E în spate.
Puteți să-l chemați? E important.
Róber!
- Róber! - Vin!
Ce este?
Bună seara!
Un vecin s-a plâns de zgomot.
- Ciudat, suntem în pustietate. - Are ureche bună.
Haide, frate!
Licența dvs.
Ce legătură are?
Niciuna. Vreau doar s-o văd.
Am înțeles.
Veniți cu mine!
Ángela!
Da?
- O am. - Ce ai?
Licența. Mi-a trimis-o Iñaki.
Semnată de Gorka. O semnătură frumoasă.
L-am prins?
Așa se pare.
- Voi câștiga? - Fără îndoială.
- Iñaki e de treabă, nu? - Da, e minunat.
Ce mă enervează chat-ul de la școală!
Ședința va fi online. Poți participa, nu?
Crezi?
Vei obține custodia și nu vei putea scăpa de astea.
Iñaki e de treabă.
Pe curând!
Maribel, eu sunt.
- Bună dimineața! Hopa! - Livrare la domiciliu.
Grozav!
Nu cred că am uitat nimic. Dar îmi spui tu. Dacă da, mă duc.
- Pari fericită. - Sunt.
Mâine e audierea pentru custodie.
- Nu știam. - Da, la 12.
Mai bine nu-i spui mamei.
Vreau să depun mărturie.
Nu. Nu e ideal.
Dacă e nevoie să mă întorc, o fac. Dar vreau să spun ce am văzut.
Cum adică?
Nu. Nu sunt de acord.
Vin.
O fac pentru tine.
Și pentru mine.
Avem dovezi împotriva lui Gonzalo și am nevoie de tine aici.
Vorbeați despre lup.
Nu dormeai?
A venit zilele trecute. Drăguț. Simpatic.
Gonzalo a venit aici zilele trecute?
Da.
- Serios? - Da.
- Ce a vrut? - Nu știu.
A luat niște chei, s-a dus în șopron, nu știu.
Poate a furat ceva.
Când a venit?
Când?
Nu știu.
Nu știu. Mă derutezi. Acum ceva vreme. Acum două luni? Nu știu.
Nu-ți face griji, mamă! Ești sigură?
Da, așa cred.
L-am culcat.
Încă te gândești?
Gonzalo n-a vrut să meargă la mama.
Niciodată.
Nu știu ce căuta acolo. Nu înțeleg. Nu e o coincidență.
Sigur nu e.
Dar audierea e mâine.
Fă un duș! Pregătesc eu cina.
Mi se părea normal ca Gonzalo să mă umilească și să mă insulte.
Ce vă spunea?
Că sunt proastă, că nu sunt bună de nimic.
Deși îmi spunea în multe feluri.
Pentru el, nu făceam niciodată nimic bine.
Era imposibil să fac ceva bine.
Iar când se enerva…
țipa la mine, mă înjura
și mă lovea.
Vă lovea?
Unde vă lovea?
Mă împingea.
Mă lovea în stomac.
Mă sugruma până nu puteam să respir.
Puteți dovedi vreuna dintre acuzațiile grave
aduse clientului meu?
Presupun că nu.
Mulțumesc, dnă Recarte.
Eram profund îndrăgostit de soția mea.
Ne-am cunoscut la facultate.
Era o fată deșteaptă. Foarte inteligentă.
Frumoasă.
M-am simțit norocos că m-a ales pe mine.
Dar, cu timpul,
am devenit neliniștit că, în spatele imaginii perfecte,
se ascundea o persoană nesigură și instabilă emoțional.
Am crezut că era un caz izolat când a vrut să renunțe la studii.
M-am dedicat ei, încercând s-o ajut,
s-o conving să nu renunțe la proiectele sale.
Și a fost greu. Foarte greu.
Ce s-a întâmplat după?
Nesiguranța a început să preia controlul asupra ei.
Parcă nu era unde trebuia să fie.
Îi era frică de orice.
Avea nevoie de mine pentru orice.
Voia doar să fie cu mine sau cu mama ei.
Sau cu cărțile ei.
Și când vi s-au născut fiicele?
Păi, asta…
a fost cel mai greu.
A recunoscut…
că regreta.
Nu le-a mai vrut.
Avea brațele pline de vânătăi.
Erau pline.
În acea zi, mama ei nu se simțea bine și a venit ca să mă ajute să-i fac baie.
Când și-a suflecat mânecile ca să nu se ude…
Dacă e adevărat ce spuneți,
de unde știți că au fost provocate de clientul meu?
Am fost abuzată cinci ani.
De fostul meu soț.
Știu cum e să trăiești cu frică.
Ángela se temea.
Imaginați-vă! Când era acasă la mama ei
și o suna Gonzalo…
O suna, iar ea tremura și se încorda.
- Inventa orice scuză… - Adică mințea?
Nu. N-a mințit.
N-a mințit. Ea…
Ea era…
foarte speriată.
Iar ea…
N-a mințit niciodată. Ea…
Ea… El nu voia ca ea să-și vadă mama, înțelegeți?
- De aceea ea… - De aceea mințea dna Ángela.
Și de aceea trebuie să lămurim cine a făcut denunțul.
Care e, fără îndoială, fals.
Mulțumesc.
Amânăm ședința.
Continuăm audierea mâine la zece. Mulțumesc.
Ce naiba îți trece prin cap?
- Gonzalo! - Nu înțelegi?
Nu poți avea totul.
Nu ți-a spus maică-ta?
Ar trebui să-i spun eu. Și ea e ca tine.
Nu pot respira.
- Te sufoci? - Da.
Dacă ți se întâmplă iar, ce facem?
Dacă ți se întâmplă iar, ce facem? Spune-mi!
- Te rog! - Spune-mi!
Ángela, ești gata?
Da.
Reluăm ședința.
Bine.
Din câte știu, s-a depus un denunț pe 12 septembrie pentru abuz.
Da, Onorată Instanță.
După cum vedeți, dna Ángela a negat imediat acuzațiile.
Credem că a fost cu rea-credință,
depus de cei care mi-au atacat clientul câteva zile mai târziu în Barrika.
Răzbunare pentru munca sa.
Cât despre rapoartele psihologice prezentate de cealaltă parte,
suntem de acord că dna Ángela
a fost supusă unei situații traumatizante continue.
Dar să nu uităm că a trăit jumătate din viață cu mama ei!
O persoană cu o boală mintală care, apropo, e ereditară.
Obiecție!
Doctorii au infirmat că ar avea clienta orice fel de afecțiune psihotică.
Totuși, există dovezi
că dna Ángela a pus în pericol viețile fiicelor ei
de cel puțin două ori.
Ce ai făcut?
- Îmi pare rău. - Ești nebună?
Vom confirma dacă există dovezi.
Avocatul reclamantei are cuvântul. Începeți!
Gaslighting.
„Abuz psihologic
prin care victima este menită să se îndoiască de simțuri și gândire.”
Exact asta a încercat domnul Gonzalo Ochoa
cu dna Ángela Recarte în această situație.
Aș vrea să prezint dovezi care arată cum domnul Gonzalo
a născocit un plan amplu
pentru a-i face pe toți s-o creadă nebună.
Înainte să continui, aș vrea să prezint un element crucial al planului.
E vorba despre Roberto Irigoyen.
Proprietarul barului Peștele Roșu.
- De ce nu l-ați citat? - N-am avut dovezi până azi.
Continuați!
Dl Gonzalo l-a angajat pe Roberto Irigoyen.
L-a angajat să se dea drept prietenul din școală al dnei Ángela.
Eduardo Silva.
Ángela nu și-l amintea pentru că acest om n-a existat.
Dar, datorită multor informații oferite de dl Gonzalo,
Ángela l-a crezut.
Odată ce i-a dobândit încrederea,
Eduardo Silva a spus c-a fost o minciună.
Că nu se întâlniseră din întâmplare.
Și că soțul ei îl angajase ca s-o omoare.
Dna Ángela, crezându-se în pericol, așa cum ar face-o oricine,
a fugit și și-a confruntat soțul.
A sosit poliția, ea a fost arestată
și n-a mai fost nicio urmă de Eduardo.
Eduardo Silva e autorul unui roman
care spune exact prin ce trecea dna Ángela.
Se pare că dl Gonzalo voia să credem că Ángela citise prea multe cărți.
- Că și-a pierdut mințile ca Don Quixote. - Obiecție!
Am venit aici ca să auzim povești?
Dle avocat, eu decid ce este poveste și ce nu.
Bine. Puteți dovedi ce ne spuneți?
Bineînțeles. Apărarea nu crede în coincidențe, ci în dovezi.
Dl Gonzalo s-a întâlnit cu Roberto la două zile
după denunțul pentru abuz.
Roberto Irigoyen a primit licența pentru barul său, Peștele Roșu,
a doua zi după ce dna Ángela a fost internată la clinică.
Dl Gonzalo a făcut plăți regulate pentru servicii inexistente
către firma Soul Landscapes,
legată de directorul de la urbanism
care a emis licența pentru barul lui Roberto Irigoyen.
Sunt probele patru, cinci și șase.
Dați-mi voie!
Soul Landscapes a început lucrările la curtea clientului chiar ieri.
Nu-ți face griji!
Vom depune apel, da?
Futu-i!
- Nu. Încă avem proceduri penale. - Da.
- Îi acuzăm pe Roberto și pe angajat. - Sigur.
Îi investighez pe toți. Unul dintre ei va ciripi.
Cât va dura?
Când îmi pot vedea fetele?
- Ángela! - Ești bolnav!
- Ángela!
Dragă, e clar că nu te simți bine.
Dar sigur vei trece peste în timp, cu ajutor.
Nu voi permite să fie crescute de un animal ca tine.
Mă insulți întruna.
Până nu accepți că ești bolnavă ca mama ta…
- Luați-o de aici! - Ángela, te rog.
Îmi pare rău.
- Nu se poate așa ceva. - Știu. Îmi pare rău.
Te înțeleg. Eu l-aș fi omorât. Dar chiar nu ne trebuie un proces.
Mereu voi pierde în fața lui Gonzalo.
Am nevoie să fiu singură, scuze!
Te sun eu.
SOUL LANDSCAPES - PEISAJE CU SUFLET
Pasează-mi! Mie!
Cum te simți?
Nu renunț.
Nici eu.
Ce nu știi?
- E greu. - Nu e greu, dragule.
Asta facem în timpul zilei.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
- Ai mic-dejun. - Mersi!
De exemplu, ne spălăm pe dinți, facem duș, mâncăm. Le pui în ordine.
Ce e primul? Micul-dejun sau cina?
- Micul-dejun. - Perfect. Trebuie să unești punctele.
Perfect, vezi? Grozav!
E ca un jurnal.
Ce e un jurnal?
Ce are verișoara ta, Ane. Un caiet în care își scrie gândurile, secretele.
Eu m-am apucat la vârsta ta.
- Serios? Nu pare stilul tău. - Nu?
Am fost conștiincioasă. Am scris până la 20 de ani.
Încă le am acasă la mama. Mi-e jenă că fetele le vor găsi…
Ce este?
Roberto știa lucruri despre mine.
Știu ce a luat Gonzalo de la mama de acasă.
- Bună, scumpo! - Bună!
Vreau niște chei.
- Pentru șopron? - Da.
- E totul bine? - Da.
Nenorocitul!
Le-a citit din scoarță-n scoarță. Din 1998 și până în 2001.
Anii de liceu, nu?
Sunt singurele care lipsesc. Dacă nu sunt acolo, sunt la Roberto.
- Sau le-a aruncat. Eu asta aș face. - Dar asta nu contează.
Gonzalo nu știe asta.
Nu înțeleg, Ángela.
Ce am învățat din toate astea?
Adevărul nu contează, doar ce pare adevărat.
Și ce pare adevărat? Că Roberto încă are jurnalele mele.
Am un plan.
Dar am nevoie de tine.
SALON DE UNGHII
Bună, mamă!
Mi-ai spus deja, mamă.
Nu contează că întârzie două ore.
Bine că sunt tefere și…
Trebuie să închid. Te sun mai târziu.
Da, mai târziu.
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Te cunosc, nu? - Brizbrizuri și amica mea, franțuzească.
Ce cauți aici?
Am venit la bărbatul tău.
La Róber? De ce?
Îți poate spune el.
- Róber! - Da?
Vino!
Ce este?
Poți să ne lași o clipă, scumpo?
Ea cine e?
Îți spun după.
Mergem la spital în două minute.
Ce cauți aici?
Am venit să-ți cer o favoare. Sau două.
- Îmi ești dator. - Nu-ți datorez niciun drac.
- Te pot denunța, dacă vrei. - Da? De ce?
De exemplu, barul tău nu respectă protocoalele de incendiu.
- Am autorizație. - Dacă te denunță, n-are valoare.
Sau crezi că Gonzalo te va proteja mereu?
Acum nu mai are nevoie de tine.
Spune-mi!
Vreau să dai un telefon și să-mi rezervi barul câteva ore.
Și parola de la computer.
Sigur. De unde știu că nu mă vei denunța oricum?
Știi că n-o voi face.
OK. Dar să n-aibă legătură cu mine!
Begoña! Au televizorul dat prea tare. Poți să-l dai mai încet?
- Imediat. - Mulțumesc.
Ai mare grijă! Ar putea fi o capcană.
Bine.
- Ce mai e? - Sunt la maternitate pentru fiica mea.
Și? E totul în regulă?
Da. Te-am sunat
ca să-ți spun că m-a vizitat Ángela.
Știe că mi-ai dat jurnalele.
Cum? Dar le-ai ars, nu?
- Da, dar am scanat niște pagini… - Nu, am zis fără copii!
- Șterge totul! - Nu pot.
Copiile sunt pe computerul barului și a pornit alarma.
De ce nu ești acolo?
- Ți-am zis, naște soția. - Nu e problema mea.
Du-te și șterge totul acum!
Să zici mersi că îți spun!
Nu…
Nenorocitul!
PEȘTELE ROȘU
- Ce faci cu aia? - Mă apăr.
- De ce? - De tine.
Nu fi ridicolă! Dă-o!
Știu că mi-ai luat jurnalele. Și am dovezi.
O să fii închis.
Nu-mi pasă de jurnale. Cine o să te creadă?
Știi ce mă întristează?
Că fetele te vor vizita într-un azil. Ca tine.
Nu-ți dai seama că te pot distruge acum? Nimeni nu te va crede.
Nu ești doar un abuzator, nenorocitule. Ești și un tată rău.
Fetele mă iubesc.
Mă adoră.
Javră!
Ce neîndemânatică ești!
Faci totul greșit.
Care e adresa?
- Peștele Roșu, lângă plajă. - Imediat.
Gonzalo!
Ai uitat ceva.
Serios?
Ce?
Azi a fost ședință la școală.
Ești nebună. N-are niciun sens ce spui.
Nu? N-am uitat.
Iar tu participi.
Salută!
Ángela?
Stați pe loc!
Nu vă mișcați!
Ángela, ești teafără?
Spune ceva, te rog!
Nu-ți face griji! S-a terminat.
Liniștește-te! Sunt aici.
Ajutor!
BARUL PEȘTELE ROȘU
O să fii bine, Ángela.
Vei vedea. Nu-ți face griji! Sunt aici cu tine.
POLIȚIA
Urcați în mașină!
- Pot rămâne, nu? - Da.
- Mă scuzați! - Da.
Cine le-a trimis?
Da, sigur.
„Dragă Ángela, ne pare rău pentru cele întâmplate.
Însănătoșire grabnică! Te poți baza pe noi.
Laura și Fernando.”
Aruncați-le!
Nu, de ce? Sunt frumoase.
Atunci, luați-le!
Serios?
Mulțumesc mult.
- Mă scuzați! - Bună!
Aoleu!
Trebuia să merg cu tine la Peștele Roșu. Îmi pare rău.
Sigur.
Ángela!
Știu că nu mă crezi, dar…
n-am vrut să te rănesc. Niciodată.
Treceam printr-o perioadă stresantă și n-am avut de ales.
Aș vrea să șterg tot ce s-a întâmplat.
Nu poți.
Știu.
Repară barul!
E periculos. Ar putea muri oameni.
Un schimb de haine, așternuturi…
- …și pantofi mărimea 43. - Am spus 44.
Atât avem. Telefonul, te rog. Inelul, ceasul.
Și semnează, dacă poți!
Vedeți cât de fericit e Panchito cu voi?
- Da. - Nu-i așa?
Uite, îi place să fie mângâiat!
Uite ce fericit e! E foarte drăgăstos.
Foarte bine, Maya.
- Mai ții minte cât de speriată erai? - Da.
Acum nu mai ești?
- Nu. - Nu mai ești.
Normal, Panchito e foarte cuminte.
Foarte cuminte. Da, foarte cuminte.
Mamă!
- Uitați cine a venit! - Mami!
Mamă!
- Mami! - Mamă!
Fata mea!
Ăsta e pentru tine.
Și ăsta e pentru tine. Așa.
Vreau și eu unul.
- Ai grijă, e fragil! - Bine.
Cum te simți?
Foarte bine.
Vai, ce puternică ești!
Haide! Bravo!
- Da! - Bravo!
- Da! - Încă o dată!
- Biciclete! - Să le luăm!
- Foarte bine, hai! - Ura!
- Poți? - Da.
Haideți!
Vino!
- Vino! - Bravo!
Așa.
Mergeți!
Da!
Da.
Și se pune așa.
Gata!
Ce bine îți e aici!
Ce faci?
Lucrez la proiect pentru licitație.
Cred că am o șansă. Arată bine.
Îmi place să te văd așa.
Ești gata?
Sigur vrei s-o faci?
Știi câți merg acolo în fiecare seară? Tineri.
Își riscă viețile.
Da. Dar totul e bine. Ai câștigat custodia.
Tot trebuie s-o fac.
- Maya, dă-mi mingea! - Mamă!
Mă întorc imediat.
- Pe curând! - Pa!
- Alo? - Bună, Roberto!
Ce vrei?
Voiam să știu dacă ai reparat proiectul împotriva focului.
Da, acum ceva vreme.
Nu încetezi să minți.
Nu mint. Ce vrei să spui?
Ángela, unde ești?
Ángela!
Eu mă ocup de panoul electric.
- Tu suni la 112. - Am înțeles.
Să mergem!
Sub acoperișul ei păstrează
Am făcut-o!
Toate motivele pentru faptele sale
Păstrează o valiză În caz că trebuie să plece
Aude un ecou în minte Care o trage înapoi
Aceeași poveste o obosește
Sătulă să justifice cum trăiește
Și a aflat
După o mie de bătălii Că viața trece
Fată războinică
Te voi purta în suflet Pentru restul vieții mele
Subtitrarea: Ramona Coman