At du står på en scene uten manus eller å ane hvorfor du er der.
"Du fortjener det ikke."
"Du fikser det ikke."
Det å hele tiden måtte levere...
...gjør meg uvel.
Iblant får man lyst til å stikke av.
Å være i en helt uvirkelig situasjon.
Slik ble det for meg på scenen i Leeds.
Folk bare ventet på at jeg skulle feile.
DEL 4: BRYT SIRKELEN
Gjensynet med Leeds i går var en fæl opplevelse.
Jeg kjenner på det ennå. Var litt som en kollisjon i sakte film.
Etterhvert som prosessen skrider fram, er det som om...
Sjelens mørke natt har blitt til en lang helg.
Hei.
Er litt perverst dette.
Å filme slik. Jeg aner ikke hva jeg driver med.
Men slik er livet mitt.
Jeg har allerede blogget en time med dette kameraet i dette rommet.
Men uten å koble til mikrofonen.
Noe for de som kan lese på leppene.
Det der husker jeg ikke.
- I det hele tatt? - Nei.
- Når var det? - I 2007.
2007...
Jeg kan ikke huske
noe av dette.
Det er av en eller annen grunn direkte ubehagelig å se på,
for jeg føler en energi fra meg som sier: "Jeg har det ikke bra."
Videobloggen ble noe helt annet enn det jeg hadde tenkt.
Jeg husker det nå.
Jeg begynte på en ny låt i dag.
Den skal hete "Don't Tell Anybody I'm Jesus".
Den ligner på "Mack the Knife", men er...
...blasfemisk.
Jeg er tørrlagt.
Og sånn har jeg det.
Skift batterier.
Avhengig av reseptbelagt speed...
Er den ikke koblet til?
...OxyContin,
Adderall, Vicodins, morfin.
Alle de mest kjente.
Faen heller. Vet ikke om dere ser blåveisen?
Jeg hadde en liten krangel med...
...badegulvet.
Jeg skled og rev løs lys... knappene.
Nei, hva er det det heter?
Lysbrytere.
Midt på natten måtte jeg på do,
men beina mine sviktet fordi jeg hadde tatt en masse dop.
Jeg fikk ikke beina mine til å fungere,
men måtte på do. Jeg kollapset og slo meg mot veggen.
Jeg har innsett at jeg ikke egner meg til å ha et forhold.
Jeg er sammen med noen, men får øye på en annen:
"Hun der." Jeg er umettelig.
Jeg vil ha... alt.
Angående hvem jeg har sex med...
Det er en klisjé: Rockestjernen som ligger med en groupie eller en fan.
Jeg er ikke den første og blir neppe den siste.
En venn av meg foreslo jeg skulle gå på date
med en god venninne av ham. Jeg sjekket hvem hun var, og: "Yes!"
Ta godt imot nydelige Ayda Field!
- Hei sann! - Ja...
Hallo!
Jeg hadde det riktig bra da jeg traff Rob.
Jeg skulle i en middag. "Vil du bli med meg?"
"Heller stikke kniver i øynene mine." Et heftig svar, tenkte jeg.
Han foreslo vi kunne møtes etterpå. "Ja vel."
Hun kom hjem til meg etter selskapet.
Jeg hadde sagt adjø til dealeren min, som også var min sengepartner.
Huset lå i mørke. Ingen stearinlys, ingen lamper.
"Dette er snålt."
Vi satt og pratet litt. Vi hadde ingenting til felles.
Jeg tenkte: "Dette vil ikke funke.
Jeg får heller kjøre henne tilbake til selskapet."
Jeg visste ikke at Rob hadde tenkt å droppe meg der.
Men fordi vi begge innså at vi absolutt ikke passet sammen,
hadde vi en avslappet tone.
Bare sa en masse tull i bilen. "Han er jo morsom."
Jeg sa: "Jeg blir med inn i fem minutter."
Så begynte vi bare plutselig å le,
og det var som et helt univers åpnet seg.
Det var plutselig som om jeg hadde kjent henne bestandig.
Men lot som ingenting.
Plutselig sa Rob: "Jeg må på toalettet."
Jeg satt og ventet og tenkte: "Måtte han bæsje?"
Jeg tok litt kokain.
Jeg fikk et slags anfall. Litt sånn...
"Jeg får gå og se om det har skjedd noe."
Han var urolig, hadde kastet opp og var helt rar.
Jeg bare: "Vi må gå."
Hun fulgte meg hjem og stelte meg.
Vi pratet hele natten.
Han forklarte at han hadde vært nykter i en lang periode
og nå nettopp hadde sprukket.
Det var mitt møte med misbruk.
Jeg skal prøve å huskehva jeg sa.
Man merket ikke når endringene kom,
men plutselig kunne han kaste opp foran tv-en.
"Robbie Williams er musikk
for folk uten følelser."
Jeg hadde ikke erfaring med å ta dop på en måte
hvor man setter seg i livsfare.
"Robbie er en opportunist."
Det ondsinnede, spydige pisset om
at "Robbie Williams er en dårlig vits"...
Det var skummelt, for jeg innså plutselig
at jeg likte ham veldig godt.
Så hater jeg musikk?
Er det hva jeg gjør?
"Han er en forbrytelse mot god musikk."
"Det jeg ikke liker... Du er fylt av sinne."
Jævla hat...
Tror du Gud er mer stolt
av Bobby Gillespie eller Gareth Gates?
...vil jeg skal brenne.
Noen å hate.
Her hadde jeg en plaget sjel
som var rockestjerne i et annet land,
men helt tydelig forvirret, nærmest et mentalt vrak.
Og samtidig helt meg. Min jævla sjelevenn.
...ante ikke hvem jeg var.
For det blikket...
...det er ikke meg.
Jeg skjønte hva jeg gjorde mot meg selv.
Men ga blaffen.
Og jeg tenkte: "Det er like greit at jeg dør."
Det hadde vært helt i orden.
Det er hva avhengighet gjør med deg.
Slik kan det gå.
En naturlig konsekvens av:
"La oss se hvor langt det kan gå."
"Hans musikk er for folk som ikke føler."
Det som kunne ødelegge meg, hadde også gitt meg suksess.
Større. Mer.
Legg hånden i ilden. Trykk på knappen. Skyv der det står "trekk".
Disse tingene har gitt meg karrieren min.
Men kan også være skadelige.
Avhengig av hva man går inn for.
For å endre meg, må jeg være ved å dø.
Dø eller slutte med det jeg drev med.
Jeg husker jeg ringte ham klokken to om natten.
Jeg var på motorveien. Han sa: "Er du i bilen?
Ring meg når du er hjemme."
Jeg fortalte at managerne mine var der.
"De har besluttet at jeg må i rehab."
Og han bare: "Jeg kan ikke ha et forhold. Først må jeg bli bra.
Vi kan ikke være sammen. Jeg gjør det slutt."
Jeg forstod det. Jeg så jo at han ikke hadde det bra. Men jeg tenkte:
"Jeg vil bare du skal bli bra, samme hva som må til."
Jeg var sønderknust. Han var min sjelevenn.
Og nå var han borte.
På sin 33-årsdag våknet Robbie Williams opp på en rehab-klinikk.
Avisene er i dag fulle av tragedien som er en naturlig følge
av Robbie Williams' turbulente livsstil.
Det blir hevdet at han er gått i rehab for ikke å påføre seg skade.
Etter å ha innrømmet at han er avhengig av en hel bråte reseptbelagte midler,
måtte han nå innlegges før han, som han selv sier det,
"gjorde noe dumt".
Rehab.
Det er ingen golfklubb. Det er et sykehus.
Enkelte ser på rehab som et slags helseresort.
Det er det ikke.
Man er omgitt av
mennesker som er totalt deprimerte og har kjørt livet sitt i grøfta.
Det får deg til å innse hva og hvem du er:
En misbruker.
Du får mulighet til å bryte med misbruket.
Det lot meg justere ting for å se om jeg kunne leve.
Min karriere hadde blitt så enorm
at det eneste jeg kunne gjøre for å beholde helsen, var å stige ut.
Om du ikke selv innleder prosessen,
vil prosessen sjelden finne deg.
Jeg visste nå at jeg hadde trukket meg tilbake.
Jeg reduserte det hele.
Prøvde å kvitte meg med alle popstjerne-greier.
Jeg og Ayda ble sammen igjen.
Jeg husker vi var i Marokko.
Og Egypt.
"Nå kan jeg dra og se disse stedene
jeg opptrådte på, men ikke kjenner."
Jeg husker at min kompis Calvin tok et bilde av Ayda.
Hun danset på et eller annet.
Jeg husker jeg så på det bildet og tenkte:
"For en livsglede. For en gnist."
Jeg husker det bildet. Det har brent seg inn i hukommelsen.
Det la grunnlaget for forholdet til min framtidige kone.
Hadde man spurt meg da hva jeg drev med, hadde jeg ikke kunnet svare.
Det oppsto nok rom mellom meg og min karriere...
...til å bli forelsket.
- Klar. - Gjør henne.
Jeg kan gjøre Sarah.
Jeg gjør Sarah.
Jeg har mistet deler av ansiktet.
Smilehullene er også borte. Fordi jeg spiste ostekake.
- Veldig bra. - Jeg er så glad i kremkaker.
- Utrolig. - Ikke sant?
Er det ikke snålt?
Bli normal igjen.
- Bli sånn igjen. - "Bli sånn"!
- Det er... - En ny lek, "bli sånn"...
Aner ikke hvordan det begynte.
Er det fordi du får plass til flere marshmallows i munnen?
Hun er litt av et stykke.
Tøysete, tar ikke seg selv høytidelig, intelligent og vakker.
Det gjør meg så glad.
Når man ser på det, ser man tydelig at det skjer noe helt spesielt.
Det er veldig fint.
- Vet du hvorfor han ikke vil? - Nei, hvorfor?
Han gjorde det mens han så på deg, og han...
- Prøv, da. - Gjør det du og se på ham.
Kom igjen, Boozy. Du klarer det.
Hun ser det beste i meg, og jeg i henne.
Faen ta deg!
- Du vet jo hvor glad jeg er i mat? - Ja.
Slik blir jeg seende ut.
Du har sett mitt, så det er greit.
Så gjør jeg absolutt ingenting i tre år.
Kraften var borte. Motivasjonen også.
Jeg innså at jeg trengte noe meningsfylt.
Gjøre noe kreativt, uttrykke meg.
Jeg er Robbie Williams. Dette er jobben min.
Å stå her.
Jeg synger og skriver låter.
Jeg er den fødte entertainer.
Heldigvis hadde jeg Ayda.
Trøst, trygghet, tilflukt.
Alle slike gode ting.
Hun ga meg nok rom, slik at det ble mulig.
Du er søt, er du ikke?
Jo, det er du! Har du vært ute på en liten tur?
Er vi ved rett hus? Jeg tror det.
Du er så søt, så.
- Hva skal det nye albumet hete? - Reality Killed the Video Star.
Eller Il Protagonista.
Eller PoliteBox siden det forrige het RudeBox .
Ding When You're Ding-Dong Dingin'.
Hvilke andre var det, kjære?
Robbie Williams and the Cock of Justice. Den liker jeg!
Det skulle ta tid,
men Reality Killed the Video Star var et forsøk på å tre fram
i offentligheten igjen.
Etter RudeBox ,
går jeg nå inn i smule musikalske farvann.
Jeg må samle meg
og tenke grundig over hva jeg vil.
Ellers ligger karrieren i grus.
"Få en hit, feiten."
Trevor står bak mange album jeg elsker.
Alle jeg jobbet med visste at vi var i trygge hender.
- Ikke verst. - Enig.
Slett ikke verst.
Jeg tror jeg aldri har vært så usikker som her.
På å vende tilbake til ulykkesstedet.
MOJAVE-ØRKENEN
En pressemelding har blitt sendt ut hvor det står at det nye albumet heter
Reality Killed the Video Star.
Og...
På BBC News ligger den som nummer to over de mest leste. Det er jo kult.
Og antall klikk på nettstedet har visstnok eksplodert.
Jeg er veldig glad.
Dag to. "Bodies".
Jeg hadde vært sammen med Rob i tre år
før jeg også ble kjent med Robbie.
Robbie er liksom en helt annen person.
Jeg var glad på hans vegne, men også litt bekymret.
Jeg vet ikke hvordan det er å stå foran 80 000 mennesker
hver kveld, hva det gjør med psyken din.
Jeg måtte opp på villhingsten igjen,
som stadig bare kastet meg av.
Det føles snålt. Jeg har ikke sunget eller danset på tre år.
Forrige gang brakk jeg nærmest nakken.
Hvordan ville det gå nå?
Han er tilbake, ingen tvil om det.
Han er en av våre største entertainere gjennom tidene. Vi elsker ham.
Her er Mr. Robbie Williams!
Da jeg gjorde comeback i 2009,
framførte jeg "Bodies" på X Factor
og var bare helt utafor.
Har dere det bra?
Robbie kom ikke.
Hverdags-Rob var der isteden.
Gleder meg!
Jeg klarte ikke å finne noe
som ga noen som helst mening mens jeg opptrådte.
Alt føltes helt unaturlig og skremmende.
Alt var så overveldende, og jeg klarte ikke å skjule det.
Herlig, det var gøy!
Og for et fantastisk publikum! Takk skal dere ha!
Det som skjedde i Leeds fikk varige konsekvenser
som hadde skadet meg psykologisk.
Jeg var usikker på alt og alle.
Utenom Ayda.
Jeg har det ikke noe godt her.
Døra er alltid åpen for Rob.
Om han kjeder seg en dag og vi er ute på turné,
mens han sitter hjemme, og han får lyst til å synge en sang,
så er han mer enn velkommen til det. Vi har en ekstra mikrofon til ham.
Et av Storbritannias største boyband, Take That, skilte lag.
Men ti år senere, er de her igjen, riktignok uten Robbie Williams,
og de er på listetoppen igjen.
Jeg så The Circus-turneen, et av de beste showene jeg har sett.
Det gjorde meg skikkelig tent.
Det var som om en dør åpnet seg, og jeg tenkte:
"Jeg får så lyst til... å oppleve det."
Det var en grunn til at jeg forlot Take That så brått.
Bare for å si ifra, jeg vil sikkert være ganske stille.
Jeg er nervøs og redd, og har vært det i flere dager.
Og jeg vil...
Det vil ta sin tid. Oss tok det fire år.
Du skulle sett oss da vi begynte sammen igjen.
Tok en stund å bli kjent med hverandre igjen.
Nå var alle vonde følelser borte.
Alt som var igjen var fire fyrer i et rom,
og jeg innså fort at de var glad i meg og jeg i dem.
Jeg tror det blir fint om vi introduserer deg og sier hei.
"Her er vår kompis Robbie." Værsågod.
Jeg hadde et møte med managerne mine,
Dave og Tim, og de hadde en slik stativtavle.
Og de bare: "Se her nå.
Om du drar på turné alene, ville du tjent så mye."
Et helt ufattelig stort beløp.
"Et samarbeid med Take That ville gi deg omtrent dette."
Og jeg bare:
"Jeg vil uansett bli med i Take That igjen."
"Ja vel."
Når jeg er med Take That,
har jeg fire andre ved siden av meg til å avlaste trykket
av å stå i fokus.
Å bli med i Take That igjen var en stor hjelp.
Det fikk hjulene i gang.
Jeg kunne gjemme meg blant dem. Være skjult, men bli sett.
Storbritannia var vårt den sommeren.
Nå var jeg popstjernen Robbie Williams.
Å bli med i Take That igjen
var et viktig skritt på veien til hvor jeg er nå.
Hva jeg har oppnådd i karrieren min siden det...
...er et mirakel.
Det som gjør at jeg føler meg trygg
uansett hva som foregår oppe i hodet mitt,
er at jeg har et fantastisk publikum som kommer.
Publikum har beskyttet meg gjennom alle år.
Nå som jeg er eldre, om noen sier:
"Jeg var på en konsert og elsket den", blir jeg helt rørt.
Når vi gjorde det sammen.
Vi forsto hverandre, og skapte noe sammen
som har prentet seg inn i sjelen og hukommelsen.
Jeg er veldig takknemlig for at jeg fikk bli med på dette.
- Hvordan har prosessen vært for deg? - Det var tøft å se på.
Men det føles også bra...
...for det er løssluppent, fullt av humor og tøysing.
Det er noe mildt over disse opptakene som jeg ikke forventet.
Det har en katarsisk effekt.
Jeg kan gå ut herfra
mindre emosjonelt tynget enn før.
Nå kan jeg legge det vekk og gå videre.
Jeg godtar og liker hvem jeg er.
Det er stort.
Ja, det føles stort.
Det er ikke hvordan jeg forventet å føle meg etter dette.
Jeg er et annet menneske.
Gudskjelov.
Det fins en lykkelig slutt.
Iallfall for meg.
Tomrommet i meg er fylt av kone og fire unger.
Bra.
Full score.
- God morgen. - God morgen, kjære.
- Vil du ha noe? - Nei takk.
Alt i orden.
Jeg tar på meg denne.
Pappa skal reise med fly, Beau-beaus.
Hvorfor det?
- Han skal jobbe. - Jeg vil også dra med fly.
Vil du dra med fly med pappa for å jobbe?
- Ja. - Skal du synge, da?
- Ja. - Skal du synge?
- Hva da? - Hva skal du synge?
Gratulerer med dagen
- Får jeg en avskjedsklem? - Ja.
- Jeg er glad i deg. - Ja.
Hvem er glad i deg?
- Mamma. - Ja!
Hvem flere er glad i deg?
- Du! - Riktig.
Ja, det er jeg.
Vi er veldig glad i deg, Beau-beaus.
Ja.
Hvem elsker deg?
Pappa.
- Hvem elsker deg? - Mamma.
Jeg har hatt en knute i magen i hele dag.
Jeg skal reise bort for en lengre periode enn noen gang før.
Jeg hater det.
Men det er fint å vite at jeg kan forsørge familien min.
Det gir mening, og det trenger jeg.
Kom, Ted. Gi meg en klem. Mamma, henter du Charlie?
Charlie!
- Kom, Charlie. - Der er han.
- Hvor er Coco? - Jeg er glad i deg.
- Hvor er hun? - Veldig glad.
- Henter du Coco? - Se på meg. Jeg er stolt av deg.
- Må du dra din vei? - Ja.
- Elsker deg, Boozy. - Glad i dere!
Gud vet hva som kommer.
Men nå vet jeg at denne perioden,
kanskje den lengste i livet mitt noensinne,
er en gullkantet periode.
Jeg lever annerledes nå.
Jeg lever på en annen måte.
Jeg godtar hva livet mitt består i.
Jeg prøver ikke å skyve det fra meg eller kjempe imot.
Jeg vet hvordan jeg skal leve det.
Jeg føler meg komfortabel som far til fire i et ekteskap fylt av kjærlighet.
Jeg er ved å bli skikkelig lykkelig.
Miraklene som har blitt meg til del i livet mitt...
...er så mange
og så utrolige.
Jeg føler et sterkt behov for
å finne ut av hvordan jeg kan nyte dem.
Med alle tenkelige midler.
Det er annerledes nå.
En sann glede.
For et fantastisk eventyr.
Tekst: Martin Bjørlo