Downloaded from YTS.MX
ÎNTÂLNIRE REGALĂ DE CRĂCIUN
Official YIFY movies site: YTS.MX
Crăciun fericit!
MODĂ BELLA SPARKS
- Bună! - Bună!
- E frig azi. - Așa e.
- Violet și Danielle și-au luat comenzile? - Da, și-au fost mulțumite.
Perfect.
Clienții mulțumiți revin, aspect cu atât mai important acum.
Cum a fost la bancă?
Ofițerul de credite o să ne evalueze.
Prioritar e fluxul de numerar constant.
Camioneta de stil e o idee fantastică.
- Sigur o să accepte. - Sper.
Apropo, cum a fost la întâlnire?
A trebuit să anulez. Unde e panglica verde?
Bella! Cum să cunoști pe cineva dacă tu nu te întâlnești cu nimeni?
După ce i-am spus că le-am aranjat pe doamnele de la cămin,
tipul a trimis emojiuri care râd.
- Cum să faci așa? - Bine c-ai anulat.
- Doamnele sigur s-au simțit bine. - Chiar da.
Ador să ridic moralul oamenilor.
- E cea mai frumoasă parte. - Da.
Virginia, o doamnă drăguță de la cămin,
cu șalul și cerceii noi arăta ca un copil în ziua de Crăciun.
Ce frumos!
Ai planuri interesante cu familia pentru Crăciun?
Ai mei se întorc din croazieră în 24. Vom petrece împreună Crăciunul.
- De când sunt căsătoriți? - De patruzeci de ani. Și sunt fericiți.
O să apară și prințul tău pentru „până la adânci bătrâneți”.
- Și acum începi să cânți? - Poate.
- Nu ai livrări azi? - Ba da.
- Du-te! - Pa!
- Bine ați revenit! Cum a fost zborul? - Obositor.
Am avut cinci ore întârziere la plecare și încă una pe pistă, la aterizare.
Ce zbor lung! Unde vă e bagajul?
- Pierdut. - Mă ocup eu, Alteță.
Nu…
Încă o anulare.
Cum merg lucrurile aici?
Foarte bine. În săptămâna de când sunt aici,
am pregătit Conacul Tangford pentru sosirea dv.
E greu de crezut că au trecut șapte ani.
A fost ideea lui Sydney. N-o prea interesa moștenirea mea,
ci să devină cunoscută pe rețelele sociale americane.
- O să vină și dumneaei? - N-ai citit ziarele de scandal, nu?
- Nu. - S-a terminat. Nu întreba, sunt bine.
- Și sunt de acord că e mai bine așa. - Am înțeles.
O să aveți nevoie de haine.
Știu locul potrivit. L-am văzut în drum spre aeroport.
Bravo, Benjamin.
MODĂ BELLA SPARKS
HAINE BĂRBĂTEȘTI ELEGANTE
Aici ar trebui să găsiți ce vă trebuie până vă sosesc bagajele.
Spuneți-mi mărimile dv. și mă duc…
- E Connie. - Mai bine răspunzi.
- Eu intru în magazin. - Bine.
Mulțumim, vă mai așteptăm!
Bun-venit la Modă Bella Sparks!
- Sunt Bella. Luați niște cidru fierbinte. - Nu, mulțumesc.
Un costum cu toate accesoriile și haine de dormit, vă rog.
Avem opțiuni de la diferiți designeri. Pot să vă arăt…
Îmi cer scuze, dar chiar nu-mi pasă ce designer e.
Doar să se potrivească și să fie gri.
Grozav, am nevoie de mărimi.
Desigur. Aș vrea să terminăm cât mai repede.
Croitorul meu. El are toate măsurile mele.
- Și gata. - Minunat. Doar să verific. O pijama…
- Haine de dormit. - Haine de dormit. Scuze.
- Costum cu sacou, cravată, cămașă. - Da, cu de toate.
Am scris adresa mea pe spatele cărții de vizită.
Cât mai repede, vă rog.
Snowy Crest. E la o oră și jumătate de oraș.
- Se poate, dar costă în plus. - Da, desigur.
Folosiți asta.
Mulțumesc, dle Brown.
- Vă mai ajut cu ceva? - Nu, asta e tot.
Când să aștept livrarea?
Azi până la 19:00.
- Excelent. O zi bună. - La fel și dv.
Bine…
CONACUL TANGFORD
Serios?
Încă două anulări?
Situația devine ridicolă.
O clipă!
Puteți lăsa pachetele acolo!
Chitanța e în geanta costumului.
Da. Trebuie să dorm înainte să leșin de oboseală.
Bine. Vorbim mâine. Noapte bună.
Dumnezeule mare!
Ce mai e și asta?
Bine…
- Cine era? - Un britanic.
Stefan Brown, cred. O vânzare bună, dar cam nepoliticos.
Îmi cer scuze!
- Aduc umerașe. - Crăciun fericit!
Bun-venit la Modă Bella Sparks!
Pot vorbi cu doamna care m-a ajutat ieri?
- Nu știu unde e. - Serios?
Am văzut-o ascunzându-se în spate când am intrat.
Da, imediat…
Bella?
Cel mai recent client vrea să-ți vorbească.
- Am găsit umerașele. Da. - Da…
- Bună ziua! - Bună!
Dle Brown, ce surpriză! Cu ce vă pot ajuta?
O să duc umerașele de aici.
Vreți să schimbați hainele de dormit?
N-ați spus exact ce vreți, așa că…
Ați hotărât să-mi oferiți un pic de bucurie de sărbători?
N-ați greșit.
Vreau să-mi cer scuze că am fost mojic. Eram epuizat după o călătorie lungă
și mi-au pierdut și bagajul.
Dar asta nu scuză comportamentul nepoliticos.
Sper să-mi acceptați scuzele.
Nu era cazul, dar apreciez gestul dumneavoastră.
- Stefan. Te rog. - Bine.
Avem o linie de pijamale bărbătești dacă preferi.
Nu, alegerea ta a fost chiar comodă. N-am mai dormit de mult așa bine.
Mă bucur să aud.
- Trebuie să răspund. Scuză-mă. - Da, sigur.
Bună, Connie.
Da. E primul prânz de Crăciun pe care-l găzduiesc aici după șapte ani.
Deci?
E simpatic!
- Da. Foarte bine… - Așa…
Apreciez. Mulțumesc.
Trebuie să găsim o soluție.
Am agenda plină de întâlniri, cine și…
Vai…
Am uitat de însoțitoare.
Doar n-am 12 ani.
E chipeș, cu accent simpatic, dar nu înseamnă că sunt interesată.
Fiindcă nu sunt.
Cred că locuiește în Europa și probabil că nu e singur.
- Ce discuție e asta? - Habar n-am.
- Tu ai început. - Nu.
- Ba da. - Vine.
STILISTĂ CU EXPERIENȚĂ
Bun…
Se pare că bagajul meu a dispărut de tot.
Văd că oferi și servicii personale de stil de care aș avea nevoie săptămâna asta.
Soția sau prietena dv. o să vă aducă bagajele când sunt găsite?
- Nu. Nu am. - Încetează.
Eu sunt ocupată.
- Toată săptămâna? - Da.
- Te ajut cu plăcere. Cu ce anume? - E un pic complicat.
Pot să-ți explic la o cafea de sărbători?
Rămân eu aici.
- Cu mare plăcere. - Grozav!
Să-mi iau paltonul.
- Ai fost în Anglia? - Nu, dar mi-am dorit întotdeauna.
- Văd show-uri cu cofetari. - Dă-mi voie.
Mulțumesc!
- Deci ești cofetar. - Nu, mă uit la cofetari adevărați.
Eșecurile mele întrec succesele.
Sigur sunt gustoase.
Am o dublă propunere de afaceri pentru tine.
Cum spuneam, bagajul meu a dispărut, și am o săptămână plină până pe 23.
Întâlniri de afaceri, recepții la prânz, cine…
- Ai nevoie de ținute? - Da.
De obicei mă rezum la gri și negru, nu-ți dau bătăi de cap.
Bine. Și a doua parte?
Mai întâi vreau să știi că e strict profesional și platonic.
Am o problemă după ce am confirmat
că voi veni însoțit la câteva dintre aceste evenimente.
- Ai nevoie de cineva cu tine? - Am nevoie de o însoțitoare oficială.
- Da… - Te voi compensa, desigur.
Apreciez oferta, dar am clienți toată săptămâna.
Înțeleg. Scuze! A fost o aroganță să presupun
că nu ești ocupată cu munca sau cu planurile de vacanță.
Vacanța mea va fi la butic.
- Însă e o cerere destul de neobișnuită. - Ai dreptate.
Prefer să evit întrebările care știu că vor veni
de la prieteni și cunoștințe dacă mă duc singur.
- Și crezi că, dacă voi fi eu acolo… - Desigur. M-ar ajuta enorm.
Dacă aș face niște modificări în program, cred că aș putea…
Perfect. Batem palma? Mă vei îmbrăca și-mi vei fi însoțitoare.
- Strict profesional, desigur. - Desigur.
Batem palma!
Cere costum gri sau negru cu cămașă albă, dar vreau o pată de culoare la petrecere.
Cămașa asta i-ar scoate în evidență ochii.
- Are ochii verzi, nu? - Da.
Evaluez profesional culoarea irisului clientului meu.
Încetează!
Știu că nu e întâlnire, dar tu ce vei purta?
Sigur nu e întâlnire. Sunt amica lui însoțitoare.
Dar tot vrem să fii frumoasa balului.
Îl ajut să evite conversații neplăcute și câștig și eu niște bani în plus.
Nu e basm cu Făt-Frumos.
Fostul tău iubit era mai mult broscoi decât prinț, dar nu sunt toți așa.
- E din cauza accentului? - Poate.
Bine. Trebuie s-o împachetez și vreau să arate bine.
O livrez eu. Vreau să văd cu ochii mei uimitoarea casă.
Du-te acasă. Pregătește-te…
Mulțumesc.
…pentru ne-întâlnirea ta.
Cu organizația ta am ajuns la mai multe comunități decât anul trecut.
Fantastic! Mă bucur mult.
- Bună! - Bună! Mă bucur că ai venit.
- Nu e cămașa aleasă pentru costumul ăsta. - Știu.
Cea trimisă de tine era prea țipătoare pe gustul meu.
„Țipătoare”? Fiindcă nu era albă?
Țipător e micropoliesterul cu imprimeu floral viu colorat.
Nu e deloc stilul meu.
- Nu? - Nu. Aș vrea să-l cunoști pe Jeff.
Jamie!
Ei conduc fundația pentru copii.
Bella e…
E…
Amica ta. Salutare, amice!
Regretăm că lady Sydney n-a putut veni. Am văzut articolul.
Ați gustat aperitivele? Arată uimitor.
- Dar e totul în ordine? - Da, toate bune.
Știi cât se poate exagera totul, mai ales în presă.
Un selfie?
A venit dna primar.
Scuzați-ne!
- Ce-a fost asta? - Vezi tu…
Ambasadorul Spaniei vrea să te cunoască.
- Îl aduc înapoi. - Da, sigur.
Scuză-mă.
- De unde îl cunoști pe Alteța Sa? - Pe cine?
Pe Alteța Sa?
Stefan? Nu ți-a spus?
E ducele de Tangford.
A apărut în tabloide în ultima vreme, de aia nu vrea fotografii.
Nu-l condamn, dar…
Scuză-mă. Le-am promis copiilor că le urez noapte bună. O clipă.
- Deci ești duce? - Am uitat să menționez?
Da.
Bella.
E totul în regulă?
Mă simt prost.
Nu pot să arunc „sunt duce” într-o conversație obișnuită
fără să sune extrem de pompos.
Cum să te ajut dacă nu știu cine ești?
Am încălcat un milion de reguli de etichetă.
Nu, deloc. Stai liniștită.
Regret. Trebuia să-ți spun cine sunt.
- Și că nu vrei să fii fotografiat. - Nu vreau instantanee.
- Vrei să rupem înțelegerea? - Nu.
- Înțelegerile trebuie respectate, nu? - Așa e.
Bine atunci.
Amico.
Duce…
- E duce și nu s-a obosit să-mi spună. - Duce?
Chiar are un aer regal impunător.
Iar eu, care habar n-aveam, făceam totul greșit.
Foarte neplăcut.
I-ai spus să-și găsească altă însoțitoare? Nu e minciună că ai mulți alți clienți.
Da…
Dă bine să avem un client important, iar banii în plus vor merge la camionetă.
Pot împrumuta mai puțin de la bancă. Azi îmi răspund.
- La ce te uiți? - Sunt curioasă, chit că tu nu ești.
„Ducele Inimilor Frânte”.
„Fosta lui iubită, Sydney, văzută cu un jucător de rugbi”.
Numele complet al ducelui tău e Stefan William Francis Brown.
- Nu e ducele meu. - Așa e. E amicul tău.
„Vot pentru ca Tangford să piardă ducatul.”
- Pot? - Nu, e nevoie de un act al parlamentului.
Inventează chestii ca să-i facă rău.
Scrie că a dus-o cu zăhărelul timp de trei ani
și apoi s-a despărțit de ea la telefon.
Nu-i stă în fire.
Adică…
Să-ți exploateze tabloidele viața privată…
Îmi imaginez ce titlu aș fi primit eu.
„Stilistă profesionistă șocată de Crăciunul trecut,
când iubitul ei a plecat și i-a spus că nu se mai întoarce.”
Bella, meriți mult mai mult.
Da…
Părea prea frumos ca să fie adevărat și așa a fost.
- E banca? - Nu, e Benjamin.
„Vrem cravată și accesoriu festiv pentru un eveniment de ultimă oră.”
- La ce oră vine Danielle? - Mă descurc.
- Da? - Poftim.
Bella, stilista familiei regale. Încearcă să nu ajungi în tabloide.
Dă-mi detalii despre evenimentul tocmai adăugat în agenda mea.
Ai spus că e în apropiere.
Mic-dejun de Crăciun, cu clătite,
în beneficiul Fundației caritabile Snowy Crest.
Va fi publicitate pozitivă, contracarăm știrile despre dv.
Așa e. Iar cauza e una nobilă oricum. Dă-mi detaliile.
Veți poza pentru o fotografie făcută de un fotograf de evenimente,
în ținută festivă.
- Ați înțeles? - Recepționat, da.
Lumea vă urmărește orice mișcare,
e foarte important ca totul să meargă perfect săptămâna asta.
Bună! Mulțumesc.
Mulțumesc!
Ai sosit! Bun-venit la Conacul Tangford.
Și nu stai aici? Probabil casa din Anglia e incredibilă.
Da, ăsta a fost locul preferat al tatălui meu.
- E foarte frumos. - Mulțumesc!
- Ia loc, te rog. - Mulțumesc.
Ce-ai adus?
Am câteva opțiuni de cravată cu batista aferentă, desigur.
E un roșu îndrăzneț.
- Asta îmi place, are un pic de luciu… - Cea de aici e bună.
- Cea albastră? - Desigur.
Bine… Pentru accesoriul festiv, a fost cam pe grabă,
dar ar fi drăguț un ac de rever de sezon.
Am unele adorabile. Se aprind.
Nu e musai să le aprinzi, dar poți dacă vrei.
Nu e nevoie de accesorii festive.
Bine.
Atunci probabil că nu te tentează nici căciula de Moș Crăciun.
În ce scop?
Nu știu, dar toți avem nevoie de o căciulă de Moș Crăciun, nu?
Chiar așa?
Da.
- Nu ai căciulă de Moș Crăciun? - Sigur că nu.
Ar trebui s-o iei.
Serios?
- Ia-o. - S-o port?
- S-o ai. - N-am ce face cu ea.
- Te rog, ia-o. - Sigur. Da. Bine.
Mulțumesc!
Da…
Știu că nu este una dintre responsabilitățile tale de azi,
dar oare vrei să mă însoțești la un eveniment de ultim moment?
Oferta vine cu un mic-dejun cu clătite.
- Cui nu-i plac clătitele? - Așa e.
- Sigur. Bine, vin. - Bine.
Bun. Mai întâi… Toți avem nevoie de o căciulă de Moș Crăciun, nu?
Așa e…
Ai dreptate. Îmi iau haina și plecăm.
În numele Fundației caritabile Snowy Crest,
în semn de mulțumire pentru sprijinul său,
vreau să-i ofer ducelui de Tangford
cel mai bun sirop de arțar al nostru.
FUNDAȚIA SNOWY CREST MIC-DEJUN CU CLĂTITE
Mulțumesc, Kristy.
Măi să fie!
Sunt onorat să fac parte din această organizație incredibilă.
Vă anunț cu bucurie că anul viitor plănuim să renovăm complet parcul local.
S-a dovedit de nenumărate ori că joaca în natură
e spre binele fizic și psihic al oamenilor de toate vârstele.
Mai mult,
se știe că îmbunătățește semnificativ rezultatele școlare ale elevilor
și crește respectul de sine al tuturor celor care participă.
Bucurați-vă de micul-dejun cu clătite, nu fără acest încântător sirop de arțar.
Îți mulțumesc că ai venit. Înseamnă mult.
Îți mulțumesc că m-ai primit, Kristy. Și pentru siropul de arțar serie limitată.
O să-l pun pe budincă la întoarcerea în Anglia.
- Salutări lui Doug și fetelor. - Putem face poza acum?
- Sigur! - Bine.
Înveți ceva nou?
O lumânare cu sirop.
- Aflu despre tine. - Da?
Da. Frumos discurs! În câte organizații ești implicat?
În câteva zeci de organizații caritabile, atât acasă, cât și în străinătate.
O conduc și pe a mea, Trustul Tangford.
Am văzut pe itinerar.
Prânzul de Crăciun de pe 23 e cel mai mare eveniment al anului?
Da.
Însă anul acesta lucrurile nu arată încurajator.
- De ce? - Dacă sunt prea puțini invitați,
evenimentul ar fi o lovitură de imagine.
E mai bine să nu-l țin decât să risc să par nepopular.
Da… Când ai un titlu, toți sunt mereu cu ochii pe tine,
așteptând să faci ceva greșit.
Nimic nu e mai important decât datoria și onorarea numele familiei.
Cum spunea tata: „Slujba și datoria mai presus de sine.”
- Am auzit asta zilnic, din copilărie. - Și nu cred că erai genul rebel.
Nu, nici vorbă. Îmi respectam prea mult părinții ca să-i fac de rușine.
Presupun că ai tăi sunt foarte mândri de tine.
Ești foarte amabilă.
Ieșim un pic la aer?
- Sigur. - Excelent.
Îmi place la țară.
- Am crescut la New York. - Chiar așa?
Da, într-un apartament mic înconjurat de betoane.
Chiar dacă nu am avut multe lucruri și multe erau de căpătat, ne-am distrat.
Făceam oameni de zăpadă pe trotuar
și îi aranjam cu noile mele accesorii căpătate.
- Oameni de zăpadă la modă. - Așa credeam.
Copiii nu erau mereu de acord,
dar nu poți lăsa părerile altora să te împiedice să trăiești cât mai bine.
- Să trăiești cât mai bine? Da… - Da.
- Nu cred că am făcut vreun om de zăpadă. - N-ai făcut niciodată un om de zăpadă?
Nu.
Ți-ai ascultat discursul?
„Joaca în natură aduce beneficii fizice și psihice.”
Haide!
- Ce faci? - Întrebarea corectă e: „Ce facem?”
- Scuze. Ce facem? - Îți arăt.
E perfect pentru nas.
Așa. Ia uite!
- Încă îi lipsește ceva. - Da, așa e.
- Toți avem nevoie de o căciulă de Moș. - Așa e.
Așa!
- Iată. - Nu e rău pentru primul om de zăpadă.
Să știi că în haina aia semeni uimitor cu Scufița Roșie.
- Dar fără scufiță? - Exact.
E bine că tu nu semeni deloc cu Lupul cel rău.
- Ești sigură? - Da.
Personajul ăla mă speria când eram mică.
Sinceră să fiu, sunt sperioasă.
Stefan?
- Scuze. - Pe bune?
O să ți-o plătesc.
- Poți să încerci. - Da. Ești gata?
Așa-ți trebuie, îl ataci pe duce…
Chiar m-ai speriat.
- Știu. - Ești mândru de tine, nu?
Da, pe bună dreptate.
Și cred că dl Om de zăpadă e de acord. Nu?
Nu cred. Nu zice nimic.
Bună! Ba zice.
Bună!
Excepțional…
E vina mea. Am fost foarte neglijent.
- Cum adică? - Nu poți avea încredere în paparazzi.
Află unde ești și vând pozele celui care dă mai mult,
iar acela inventează o poveste pentru ele.
E un om de zăpadă la un eveniment.
- Ce să spună rău? - Ai fi surprinsă. Să ne întoarcem…
Ai mult de condus și curând se va întuneca.
Bine.
- Care îți place mai mult? - Depinde de client.
- E pentru Stefan. - Nu are costum pentru azi?
Da, dar a venit costumul de joi. Poate o cravată i-ar anima întâlnirea.
O să i le duc, ca hainele lui să reflecte cine e cu adevărat.
Încântător și dinamic. Asta, da.
Ce e?
M-a angajat ca stilistă și mă plătește bine.
E datoria mea să mă asigur că arată bine, ca în cazul oricărui alt client.
Apropo, am terminat? Ar trebui să plec în curând.
- Du-te, mă descurc. - Mai pot sta un pic.
Am văzut multe articole despre despărțirea lui de Sydney.
E pus într-o lumină destul de proastă.
- Iar el nu se apără niciodată. - Meridith, de ce citești așa ceva?
- Fiindcă asta îmi apare în flux. - Sper că nu crezi ce citești.
Nu e mereu afectuos și prietenos,
dar nu merită lucrurile negative spuse despre el.
E un tip de treabă.
Îl cunoști mai bine decât mine. Sigur ai dreptate.
Spun asta ca observatoare obiectivă, care l-a observat.
- Da, ești foarte obiectivă. - Chiar sunt!
- Am imaginea lui corectă. Îl văd. - Vezi cât de chipeș e.
- Da. - Plec.
- La revedere. - Ce te-ai rușinat!
Bună, Bella! Ai venit devreme. Tocmai voiam să-ți scriu.
- Am picat prost? - Nu, e în regulă.
- Asta e tot, Benjamin. - Alteță.
Mulțumesc.
- Pot? - Sigur că da. Sper că ai adus un costum.
Da, dar mai întâi,
asta ar putea aduce bucuria sărbătorilor la întâlnirea de azi.
Cine e lady Josephine? Îmi cer scuze, nu mă privește.
- Mii de scuze. - E în ordine. Te rog, ia loc.
O prietenă.
Și m-aș fi opus vehement acestei cravate dacă întâlnirea nu s-ar fi anulat.
Bine…
Am adus costumul despre care am vorbit, însă și o a doua opțiune.
Bun…
Cu dungi fine. E tot business, dar cu un plus de stil.
Cu prea mult stil. Să rămânem la original.
- Măcar îl probezi? - Nu azi.
Am imaginea în minte. Îți va veni excepțional.
O să-l las aici.
- În caz că te răzgândești. - Excelent.
- Îmi cer iertare că ai venit până aici. - Scuze!
Nicio problemă.
Au existat consecințe la scandalul cu omul de zăpadă?
Nu încă.
Din păcate, celelalte titluri sunt mult mai captivante.
Am de lucru…
- Da, și eu. - Da.
Am observat că nu ai brad de Crăciun.
Da. Benjamin a considerat că nu e nevoie.
Prânzul de Crăciun al ducelui e la un hotel minunat,
după care mă întorc în Anglia în Ajunul Crăciunului.
Totuși, fără brad în săptămâna dinaintea Crăciunului?
- Pun pariu că n-ai ales vreodată bradul. - E un pariu pierdut.
Însă au trecut mulți ani de atunci.
Nu cred că te-ar pândi fotografii, așteptând să alegi bradul greșit.
Nu pe proprietatea mea.
- Ai brazi aici? - Mai mulți decât îți poți imagina.
Și nu poți lua o pauză?
Averea familiei mele are sute de ani. Mai rezistă câteva ore.
- Alegem un brad de Crăciun? - Da! Bine.
- Perfect! - Prea bine. Să mergem.
Alegerea bradului era o tradiție de familie preferată.
Îl luam de la comercianții din oraș, nu dintr-o pădure fermecată,
dar era foarte distractiv.
Eu și fratele meu găseam cel mai mare brad de acolo,
iar tata protesta și se prefăcea că vrea unul mai mic, dar făcea ca noi.
Apoi veneam acasă cu bradul și mama făcea faimoasa ei ciocolată caldă.
Sună minunat. De ce era faimoasă?
- Faimoasă pentru familia noastră. - Bine.
Topea fulgi de ciocolată cu puțină vanilie și scorțișoară, unt și lapte fierbinte…
Era divină.
Dar tu?
Ai vreo tradiție de familie preferată?
Da, pocnitorile cu surprize.
La cină, înainte de budincă, ceea ce voi numiți desert,
deschideam pocnitoarea mea și primeam mereu o mașinuță.
Aveam o colecție uriașă.
Când am plecat la școală,
mama le-a donat unui spital local de copii.
Fără să te întrebe?
Ba da, și am fost de acord că ar fi mult mai utile
aducând bucurie unor copii în loc să stea pe un raft.
- Slujba și datoria mai presus de sine. - Da, exact.
- Uite-i. - Ai auzit ceva?
Da. La țanc. Benjamin, aici!
Da, Alteță. Sunt în spatele dv.
Ce pui la cale?
Nu ești singura cu tradiții de familie distractive.
O tradiție ce i-a bucurat pe părinții dv. în fiecare sezon de sărbători.
- Cacao fierbinte la alegerea bradului? - Exact. Pot să te ajut?
Desigur, Alteță.
A trecut mult timp de când ați ieșit ultima oară
să tăiați un brad de Crăciun.
- Da, prea mult. Uitasem cât de frumos e. - Da.
Din fericire, unele tradiții se întorc la noi.
- Îmi dai voie? - Mulțumesc.
E uimitor.
- Ciocolată caldă? - Vă rog.
Mulțumesc!
Ciocolată caldă, preferata mea. Spune-mi, ai vrut mereu să fii stilistă?
Da, chiar dinainte de oamenii mei de zăpadă stilați.
Adoram să pregătesc ținute și accesorii pentru păpuși. Mulțumesc.
Și apoi pentru prieteni și rude. Ceream zece cenți pe ținută.
Serios? Un antreprenor înnăscut. Care a fost prima ta slujbă?
Am lucrat într-un magazin universal.
Îmi plăcea mult când mi se cerea ajutorul.
Ajutor? Adică să asortezi un pulover cu o fustă?
Da, dar cel mai important era să-i ajut să-și dea seama ce le stă bine.
Când oamenii simt că arată bine,
e uimitor cât le sporește încrederea de sine.
Ador să-mi văd clienții deschizându-se și înfruntând lumea cu curaj.
- E pasiunea ta. - Da. Și sunt foarte recunoscătoare.
Mi-am deschis buticul după facultate, în apartament, iar acum am magazin
și încerc să-mi extind afacerea ca să includă o unitate mobilă de stil.
Și ce presupune asta?
Să cumpăr o camionetă mare cu care să merg la clienții mei,
și nu doar la clienții mei obișnuiți, ci și în scop terapeutic.
- Vânzare cu amănuntul terapeutică? - Da.
Fac voluntariat la un cămin de bătrâni și te-ar uimi ce bucurie
pot aduce un colier și o eșarfă sau un papion și o cămașă.
Vreau să merg la mai multe cămine.
- Și în spitale. - Uimitor!
Un pic de stil care să le ridice moralul.
Sună excepțional. Nu-i așa, Benjamin?
- Așa e. - Când începi?
Am un plan de afaceri și sunt…
Am pus totul în mișcare și…
Ia uite! Bradul de acolo e grozav.
- Ce să vezi! De acord? - Da.
- Vrei? - Da, haide!
Da!
Topor, te rog.
Mulțumesc!
E perfect.
Și a fost aici tot timpul.
Așa!
- E fantastic. - Chiar e.
Ce urmează?
Steaua.
- Vrei să faci onorurile? - Desigur.
Bine.
Bine. Să bată tobele, vă rog!
- Și bradul e aranjat! - Acum poate înfrunta lumea cu curaj.
Întocmai!
- Adaugă „stilistă de brazi” la CV. - Pun pe lista de servicii.
Bine. Mi-a făcut mare plăcere. A fost mult mai plăcut decât ce fac…
Da. Apropo…
E totul în ordine?
Scandalul omului de zăpadă, cum bine i-ai zis, a ajuns în ziare.
„Ducele de Tangford nu e înghețat după despărțire.”
- „Nea” avut ce publica. - Drăguț calambur.
Te rog să mă scuzi, o s-o sun pe Connie. Nu ești prea obosită? Poți să conduci?
- Da. - Excelent.
Mai e valabil prânzul caritabil de mâine?
Da, îl trimit pe Benjamin cu mașina să te ia de la butic.
- Da, mulțumesc. - Bine.
- Stefan? - Da?
În poză pare că te distrezi. Nu e atât de rău.
Da, putea fi mult mai rău.
Te puteau târî și pe tine, dar slavă Domnului că n-a fost așa.
PRÂNZUL DE SĂRBĂTORI DE LA ADĂPOST
Mulțumesc frumos!
- Bravo! - Mulțumesc mult.
Excelent discurs. Mulțumesc.
Ce organizație grozavă!
Vară-mea și-a adoptat câinele de la un adăpost.
E cea mai bună parte a titlului princiar. Ajut oamenii și cățeii cu patronajul meu.
Îmi dai voie?
E strâmbă.
- Gata. - Mulțumesc.
- E Connie. Scuză-mă. - Da, sigur.
Alo?
Bine… Dacă vin atât de puține persoane la petrecerea de Crăciun,
poate ar fi mai bine s-o anulăm.
Nu, sigur că nu asta vreau.
Da, bine. Așa facem.
Tu anulează hotelul. Îi sun eu pe invitații rămași.
- E totul în ordine? - Sigur. Da.
A trebuit să anulăm prânzul de Crăciun al ducelui.
- Poftim? De ce? - Sunt prea puțini participanți.
Nimeni nu vrea să fie asociat cu mine de frica publicității negative.
E absurd.
Așa zici tu, dar nu și asociații mei din Londra,
care ar trebui să vină la eveniment.
Nu dai mai bine o petrecere?
Lasă-i pe ei. Dă o petrecere mare.
Invită-ți prietenii și asociații de aici, mulți oameni, foarte mulți.
Ca să vadă cei care citesc articolele că se înșală amarnic.
Am anulat hotelul și e prea târziu să găsim alt loc.
De ce nu la Conacul Tangford? Nu e departe și e frumos.
- Și ai spațiu. - E imposibil.
Singura cameră potrivită e salonul, care e închis.
Sunt patru zile, e timp să-l deschizi, cureți și aranjezi.
Am spus că nu e o opțiune.
Îmi pare rău. Nu e o opțiune.
Bine.
Scuze, a fost doar o sugestie.
Dacă nu te superi, cred că mă întorc la butic.
Evenimentul s-a încheiat și am treabă. Mă așteaptă clienții.
Mulțumesc.
Bella, așteaptă, te rog!
Da?
- Vreau să-ți explic. - Nu-mi datorezi explicații.
Dar aș vrea să înțelegi.
Ce anume?
Ți-am spus că tatăl meu adora Conacul Tangford.
Era casa lui preferată.
Dar mama aștepta cu nerăbdare petrecerea de Crăciun Bucurii și Beteală,
pe care o organiza anual în salon.
S-a îmbolnăvit când aveam zece ani.
Nu și-a mai revenit.
Tata a închis acea parte a casei.
Și absolut nimeni n-a mai intrat acolo de atunci.
Îmi pare tare rău. N-am știut.
După aceea, petrecerea a devenit un mic prânz de Crăciun într-un hotel.
Așa e de atunci.
Ți-am spus că n-am fost la conac de șapte ani.
A trecut mult mai mult de când…
Durerea nu dispare la dată fixă.
Îi omagiem pe cei dragi în moduri diferite.
Un omagiu… Da.
Poate că e momentul să revină petrecerea de Crăciun Bucurii și Beteală.
Asta și-ar dori mama.
- Dar tu îți dorești? - Da!
Vreau să readuc bucuria Crăciunului la Conacul Tangford,
cum era în copilăria mea.
- Scuze. - O să mă ajuți, nu?
Poți sta în camera de oaspeți, ca să nu te tot plimbi zilnic.
Mi-ar plăcea, dar nu știu dacă pot.
- Îți plătesc dublul tarifului tău. - Nu de asta.
Bella,
te rog.
Ar fi o onoare.
Mulțumesc!
Ne întoarcem înăuntru?
Sigur.
- Stai așa, te muți la Conacul Tangford? - În casa de oaspeți.
Bine… Cum așa?
E mai ușor decât să conduc trei ore pe zi și…
E perfect.
Secretara lui și restul personalului vin cu avionul mâine.
- Pentru o petrecere? - Da.
Evenimentul de Crăciun Bucurii și Beteală. Va fi uimitor. Chiar se întâmplă.
Va fi grozav.
Bella, e totul în regulă?
Da, dar e copleșitor.
Și îți cer să te descurci singură înainte de Crăciun…
- E-n regulă. - Pentru clienți poate n-o să fie.
Nu știu dacă am luat decizia corectă, dar am simțit că asta trebuie să fac.
E afacerea ta, iar eu îți sunt alături.
Mulțumesc!
Și n-a zis ducele că te va plăti dublu?
Sunt bani care te-ar ajuta mult cu camioneta de stil.
Iar eu mă descurc.
Cred.
Dacă e musai, poți trimite unul sau doi clienți
la Stil cu Stacy.
S-o luăm încetișor.
Dar mă bucur că petreci ceva timp cu ducele tău.
- Când pleci? Da? - Mâine la prima oră.
Crezi că vor veni mulți la evenimentul lui? E cam din scurt.
Sunt americani invitați la o petrecere de Crăciun regală.
Așa e.
Cred că am tot ce-i trebuie.
- Bella, tu ai rochie? - Nu, am uitat de mine.
De ce nu mă mir?
Poate încă o cravată.
Am rochia perfectă, dar, din păcate, nu și un dovleac care devine caleașcă.
Atunci bine că nu e bal de basm.
Ești sigură?
Meriți să fii fericită.
Voi fi fericită când îmi voi extinde afacerea.
O camionetă în mai multe state și poate câteva magazine internaționale.
Bine, sună-mă dacă ai nevoie de mine.
- Meridith, ești cea mai tare. - Știu. De asta mă iubești.
- Mă duc să-ți aduc rochia. - Bine.
Mulțumesc!
Vă aduc eu înăuntru bagajele și cutiile cu haine.
Mulțumesc iar!
Ai sosit!
Aș vrea să te prezint secretarei mele personale, Connie.
- A venit azi-dimineață. Ea e Bella. - Încântată!
- A fost un zbor plăcut? - Da. Mă bucur de cunoștință.
E minunat să fiu iar la Conacul Tangford.
- Benjamin! - Îmi cer scuze.
Mulțumesc. Îți mulțumesc sincer că ne ajuți cu petrecerea.
Fac tot ce pot.
Alteță, am aranjat ca bagajele să vă fie trimise aici
când vor ajunge de unde sunt, sper că înainte de 23.
Aripa salonului a fost curățată și decorată,
încep pregătirile de petrecere.
Casa de oaspeți e pregătită,
iar George face pentru prânz pui fript, cum vă place dv.
Excelent. Ți-am spus.
Nu e nimeni pe lumea asta mai eficient decât Connie.
Haide să te cazezi!
Nu te supăra, aș vrea să-i arăt eu casa de oaspeți.
Desigur. Ședere plăcută!
Mulțumesc.
Bun! Mergem?
- Da. Bine. - Bine.
- Cum a fost drumul? - Grozav.
Pe vremuri aici erau grajdurile cailor,
dar străbunica mea le-a transformat în casă de oaspeți.
Aici erau grajduri?
Da, pe atunci oaspeții stăteau timp de o lună sau mai mult,
dar străbunica mea voia ca musafirii să se bucure de intimitate.
- Știi… - Îmi cer scuze!
Nu-i nimic.
- Ești bine? - Da.
Doamne sfinte!
Cât de frumos e!
- E ca dintr-o carte de povești. - O să te simți bine aici?
Poate nu mă mai întorc la mine acasă.
Glumesc.
Am sosit!
Bagajele doamnei.
Am dus cutiile cu haine în camera Alteței.
Mulțumesc mult.
Connie speră că sunt satisfăcătoare condițiile de aici.
- Spuneți-i că e uimitor. - Bine.
Dacă aveți nevoie de ceva, să mă căutați.
- Da, mulțumesc. - Mulțumesc.
E frumos.
Ce-ai vrea să mai vezi? Restul casei sau terenul?
- Terenul. - Acolo mergem.
Bine.
Parcă e tărâmul tău magic de iarnă.
Da, mama și tata se plimbau pe aici ținându-se de mână.
Ce romantic!
Ți-ai adus toate iubitele aici?
Au fost câteva, dar niciuna specială cât să merite adusă la Conacul Tangford.
Iar lui Sydney nu-i plăcea frigul.
Prefera Mallorca și Saint-Tropez de sărbători.
Până anul trecut, când a decis că vrea să devină cunoscută în America.
A insistat ca prânzul să fie la New York anul acesta.
Dacă scopul ei era faima pe rețelele sociale, sigur a reușit.
- Regret. Pun pariu că a fost dureros. - Sigur ai văzut articolele.
- Nu cred mai nimic din ce citesc online. - Serios? Bravo ție!
Adevărul e că nu ne-am potrivit niciodată.
Sydney preferă un pic de dramă,
iar eu n-am o personalitate dinamică, cum probabil ai observat.
Sunt mai așezat și conservator.
În primul rând, ești excepțional.
În al doilea rând, mulți văd stabilitatea ca pe un punct forte.
Fostul meu iubit era imprevizibil și spontan.
V-ați despărțit în termeni buni?
Decide tu…
Anul trecut, înainte de Crăciun, a anulat planurile de cină. Motivul?
S-a mutat în Belize.
- S-a mutat în altă țară fără să-ți spună? - Da.
Ce păduche!
Păduche? E o descriere bună pentru el. Îmi place.
Mulțumesc.
Asta după ce spusese să căutăm inele de logodnă și…
- Serios? - Da.
Incredibil!
- Îmi pare rău că ai trecut prin așa ceva. - E în ordine. Mergem mai departe?
- Da. - Să văd grajdurile.
Da, bineînțeles.
Ia-o înainte.
Nu trebuia să fi avut încredere în el.
Acum știu, doar gura era de el.
- Pot? - Sigur că da.
Vorbele fără fapte nu înseamnă nimic.
Apropo de vorbe fără sens,
de ce nu te aperi de acuzațiile false din tabloide?
Spune-le adevărul.
E o regulă respectată mereu de familia mea.
Nu te plângi, nu explici.
Faci doar să pari că te aperi.
Preferăm să ținem capul plecat și să rămânem neutri.
Nu, Shadow?
Mulțumesc, Helen!
Un cal magic pentru un loc magic.
Da. Uite! Cred că a găsit-o Connie într-o cutie și a agățat-o.
E a ta?
Am făcut-o pentru mama, cadou de Crăciun, când aveam șapte ani.
Stătea aici cu un ceai și privea păsările.
Îi plăceau cardinalii.
- Un cadou frumos, sigur i-a plăcut. - Mulțumesc.
Eu și tata stăteam cu ea aici. Ai o pasăre preferată?
Turturelele.
- O alegere festivă. - Da.
Oare de ce li se spune turturele?
Sunt păsări, nu țurțuri.
De fapt, cuvântul „turtur” înseamnă „pasăre” în latină,
și vine de la sunetul pe care-l fac acești porumbei.
De aia am primit rolul de turturea în piesa de Crăciun a școlii.
- Sunt sigur c-ai fost adorabilă. - Măcar nu mi-am uitat replicile.
- Scuze. Ce ridicol e! Îmi pare rău. - Nu! Nici vorbă!
Poate e un semn că fac ceea ce trebuie
readucând Bucurii și Beteală la Conacul Tangford.
De acord.
- S-a făcut cam frig, nu? - Un pic.
Mergem?
- Îți iau haina? - Mulțumesc.
Da. Uite-l…
- E cumva… - Da, e salonul.
Mergem?
Sigur.
A trecut foarte mult timp.
Dacă te copleșește, putem reveni mai târziu.
Sau dacă vrei să intri singur, te înțeleg.
Nu, cred că e momentul.
Nu-i așa?
- Intrăm? - Da.
Văd deja magia făcută de Connie. Ia uite!
Înțeleg de ce-l prefera mama ta.
O poză extraordinară. Ce familie frumoasă!
Mulțumesc.
Nu văzusem poza asta de foarte mult timp.
E mama mea
la petrecerea Bucurii și Beteală cu mulți ani în urmă.
- Da. - Tu ești aici?
Da.
Eram la modă atunci, nu-i așa?
- Erai adorabil. Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
Ar trebui să port iar pantaloni scurți și șosete.
Da, însă preferații mei sunt pantofii cu cataramă.
Nu-ți face griji. Încă mai am o pereche.
- Să-i ofer tuturor clienților mei VIP. - Poftim? Credeam că sunt singurul.
Ești clientul meu VIP preferat, dacă te consolează.
Da, cu siguranță. Mulțumesc.
Măi să fie!
Salonul pare mai prietenos.
Mult mai fericit decât atunci.
Ia uite!
Un gramofon.
E absolut superb.
Simt bucuria de la toate petrecerile și dansurile care au avut loc aici.
Funcționează.
Dansăm?
Da.
Valsezi cu grație.
Mulțumesc! Am urmat un curs de dansuri de societate la liceu.
- Bun. - Unde ai învățat să dansezi?
Din lecții video.
Nu, serios.
Orice duce știe să danseze.
- Scuze. - Scuze, am fost cam îndrăzneț.
Bună!
- Scuzați întreruperea, Alteță. - Nu-i nimic. Ce e?
Am un mesaj pentru dv.
Trebuie să rezolv.
Desigur. Da, fă-ți treaba.
Bine, dar să știi că probabil va dura tot restul zile.
- Nicio problemă. - Pe mai târziu!
- Bine. - Mulțumesc.
Un dans cu ducele?
Sigur dansează cu multe doamne în săli de bal și…
Nu dansează.
Sunt multe pregătiri de făcut. Vreau să ajut, pune-mă la treabă.
- Ce să fac? - Să te odihnești.
A fost o zi plină. Îți voi trimite o tavă cu mâncare
și mă poți ajuta cu cadourile pentru petrecere.
Perfect!
Încă ceva…
Întinde piciorul înainte să-ți muți greutatea
și ai grijă să îndrepți degetele la pasul lateral.
Bună! Cum merg lucrurile? Cum e cu clienții?
Violet n-a apreciat că ai plecat,
chiar dacă lucrezi pentru un duce. S-a dus la Stil cu Stacy.
La fel și Danielle.
A fost o greșeală.
Nici nu știu ce caut aici.
Da, mă distrez, dar…
Ai nevoie și de altceva, nu doar de cariera de succes.
Care succes dacă pierd clienți?
E nevoie de numerar ca să primim împrumutul.
După ce te plătește ducele, banca va fi mulțumită, nu?
Dacă momentul e cel potrivit, da. De asta sunt aici.
- Sunt multe ore, mulți bani. - Bella, încetează! Simte-te bine!
Poate chiar va trebui să schimbăm numele magazinului
în Modă Ducesa Bella Sparks.
Nici nu glumi cu așa ceva.
Doar pentru că-mi place compania lui, e foarte chipeș, are maniere impecabile
și am dansat împreună, de ce nu?
Însă nu înseamnă nimic.
Nu vreau să apuc aceeași cale cu alt bărbat
care se mută în altă țară fără să-i pese de mine.
- De ce purtăm discuția asta? - Nu e fostul tău. Stai, ai dansat cu el?
Da.
- Închid. Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. - Nu închide!
- Cum a fost cina? - Grozavă.
Revin eu după tavă, dar acum o să vă însoțesc la Connie, în sufragerie.
Da, bine. Am venit să ajut.
Cred.
Bun…
Mulțumesc!
De când lucrezi pentru familia Tangford?
De aproape 36 de ani.
Uimitor! E mult timp.
Majoritatea angajaților sunt loiali.
Răposații duci erau cei mai buni și generoși oameni.
Presupun că și Stefan.
E o plăcere să lucrezi pentru dumnealui. Da, ne tratează ca pe rude.
Cum era în copilărie?
A fost o plăcere, fermecător.
Și foarte responsabil.
Îmi amintesc că părinții l-au certat o singură dată.
Serios? Măi să fie!
Ce făcuse?
Bine…
Când avea cam opt ani, și-a economisit toți banii de buzunar
și a adus acasă vreo 20 de câini de la adăpostul local.
Da…
Au călcat în picioare trandafirii iubiți de mama dumnealui,
au ros pantofii tatălui dumnealui și nu știau să-și facă nevoile afară…
Aoleu!
Acest băiețel drăguț și-a informat părinții
ca primul său act caritabil va fi să le găsească familii tuturor câinilor.
Și așa a luat ființă organizația Salvare Animale Tangford.
Ce-mi place povestea asta!
Să știi…
mai rar om atât de bun ca ducele.
E bun, loial, cinstit, muncitor.
Sună prea frumos ca să fie adevărat.
A trecut prin multe în ultima vreme.
Trădarea lui Sydney l-a rănit profund.
Îi promisese că nu va face publice detalii despre relația lor.
Da…
Cum poate cineva să mai aibă încredere după o asemenea trădare?
Trebuie să ai sufletul deschis,
să privești fiecare persoană cu alți ochi
și să ai încredere în tine că te vei descurca orice ar fi.
E un sfat bun.
Apropo de sfaturi,
nu m-am gândit că ai putea redeschide conacul
și readuce Bucurii și Beteală.
Știu că nu va vorbi public despre poveștile negative din tabloide,
dar i se poate face publicitate pozitivă la Bucurii și Beteală?
Draga mea, ar fi minunat.
Trebuie să spun
că mă bucură foarte mult să-l văd pe Stefan zâmbind din nou.
Pare mai deschis, mai vesel.
Orice ai face, draga mea,
nu te opri.
Cele roșii sunt bune.
Noroc!
Intră!
Bună dimineața! Sper că nu te deranjez.
Nu, tocmai terminam. Ce surpriză plăcută!
Cât de bine arăți!
Mulțumesc!
- Frumoasă cămașă! - De acord.
N-aș fi zis că mi se potrivește, dar îmi place.
- Îți scoate în evidență ochii. - Mă faci să roșesc.
- Înveți să ai încredere în mine. - Așa se pare.
- Lucram. Dă-mi voie să strâng. - Sigur, da.
E greu de crezut că mâine e deja 23 decembrie.
- Îmi cer scuze că te-am abandonat ieri. - Nu-i nimic.
- Ți-ai terminat treaba? - Da. Mulțumesc.
Țin un discurs la decernarea premiului trustului, un cadou bănesc consistent,
și erau câteva detalii de rezolvat.
- Ai întâlniri de dimineață? - Mi-am luat liber azi.
A trebuit să fug de birou și de titlurile ziarelor.
- Și reușești? - Nu știu.
Dar am fugit.
Ce facem?
Voiam s-o întreb pe Connie cu ce s-o ajut.
Pot veni și eu?
- Sigur. - Excelent.
Hannah, cofetarul nostru, are în meniu preferatul Alteței Sale,
tort de Crăciun cu lichior de ouă.
Arată minunat.
Stai să-l guști. E divin.
Connie, Bella e și ea cofetar fantastic.
- În niciun caz. - Minunat!
O să văd ce fac George și Hannah în bucătăria secundară.
- Sunt două bucătării? - Da.
Ei fac tartele cu carne tocată pentru mâine,
dar te poți ocupa tu de tort.
- Eu… - Ne descurcăm.
„Cofetar fantastic”? Mai multe eșecuri decât succese, reții?
Vom urma rețeta, nu? Cât de greu poate fi?
Așa vezi!
Gata.
Nu, stai.
De ce se scurge așa?
Gata, mă descurc.
- Și acum? - Poate e nevoie de mai multă cremă?
- Poate ajută. Bine. - Sigur.
- Așa… - Nu.
- Nu, nu e…
Punem chestii d-astea?
- Mai multe. - Da, dar cad mereu.
Nu, uită-te la mine.
- Bine. Acolo arată bine. - Facem progrese! Foarte festiv, nu?
- Vreau să știu cum fac ei vârtejurile. - Păi nu te uiți la show-uri cu cofetari?
- Cum le fac? - Ei sunt maeștri cofetari.
Eu sunt chiorul în țara orbilor, Alteță.
- Dă-mi voie… - Nu…
- Minunat… - Stai să te ajut.
Bine că stilista mea e pregătită de dezastru cu multe opțiuni vestimentare.
Așa e.
Arată foarte bine, Alteță.
Și Bella.
Sigur e delicios.
- Connie. - Da?
Ai pus hrănitoarea de păsări a mamei.
- Da. E în ordine, Alteță? - Desigur.
- Avem semințe pentru păsări? - Cred că avem în grajd.
- Îl rog pe Benjamin să vă aducă. - Nu, le iau eu. Am nevoie de găleată.
Îmi pare tare rău pentru tort. Te pot ajuta cu altceva?
Ajută-l pe Alteța Sa cu semințele pentru păsări.
- Bine, îmi iau haina. - Bine.
Am găsit-o.
- Connie… - Da?
N-o să-l servești la petrecere, nu?
În niciun caz.
- Ești amabilă. Mulțumesc. - Da. Sigur.
Am auzit că păsările de la conac au cele mai rafinate gusturi.
- Semințele par de calitate. - Da. Domnule Cardinal!
- Te tentează niște porumb mărunțit? - Semințe delicioase de floarea-soarelui?
- Mei de-ți lasă gura apa. - De-ți lasă ciocul apă.
De-ți lasă ciocul apă, perfect.
- Vreau să-ți propun o idee. - Sigur.
Aseară vorbeam cu Connie despre publicitatea pozitivă
la Bucurii și Beteală.
Vreau ca oamenii să te vadă cum te văd eu.
Cum?
În momente sincere, cu garda lăsată,
atunci când inteligența ta, bunătatea, simțul umorului,
farmecul
ies la lumină.
Apreciez spusele tale.
Mulțumesc că ai încredere în mine.
Vreau să afle lumea.
Prea bine.
- Bine. - Gata, cred că suntem pregătiți.
Prea bine.
- Mergem? - Da.
E un mic cuib chiar acolo. Ia uite!
Ce caută cartea aici?
Cacaua caldă e servită!
- Ne așezăm? - Da.
Când eram mic, mama îmi citea din cartea asta cu basme ca să adorm.
- Serios? - Da.
Și-ți plăceau poveștile?
Iubire adevărată și fericire „până la adânci bătrâneți”? Bineînțeles.
- Noroc! - Noroc!
Ce plăcut e!
Pari foarte fericită aici.
Chiar sunt.
Dacă nu ți-am mulțumit cum se cuvine, permite-mi să o fac.
Am grijă să fii stilat și arăți grozav, apropo,
dar altceva n-am făcut.
De fapt,
nu aveai nevoie de mine.
Nu, ai făcut mai mult decât crezi doar prin prezența ta aici
și apreciez cu adevărat.
Mai ales că m-ai inspirat să deschid tot Conacul Tangford.
Nu e meritul meu.
Ci al tău.
Ai dat dovadă de deschidere și curaj.
Tu m-ai făcut să simt acele lucruri.
Mă bucur.
Alteță! Connie mi-a spus că vă găsesc aici. Bagajul dv.
- A ajuns? - Da!
La țanc pentru petrecere.
M-am gândit să vă anunț că a sosit.
Îl voi duce în camera dv.
Nu. Vin cu tine, să mă asigur că nu lipsește nimic.
Sunt foarte ocupat mâine, dar ne vedem la petrecere.
Desigur.
Noapte bună, Bella.
Noapte bună!
BASME
De-ai fi aici!
Am apreciat invitația,
dar voi rămâne aici, dezbat cum se umple curcanul.
Cum merge cu ducele?
Știam eu!
Aseară aproape că m-a sărutat.
Chiar se întâmplă?
Nu știu!
E de viță regală, nu?
Iar eu am crescut cu lucruri de căpătat și locuim în țări diferite.
Când iubești pe cineva, găsești o cale să meargă relația.
Cum să fie iubire? Îl cunosc doar de câteva zile.
Îți citesc pe chip.
I-am tot spus să coboare garda
și poate că e timpul să-mi urmez sfatul.
Ce s-a întâmplat?
E de la bancă.
„Regretăm să vă informăm că v-am refuzat împrumutul
în lipsa unui flux de numerar constant.”
Poate când te plătește ducele, se vor răzgândi?
Da, poate.
Nu mă mai gândesc, mă pregătesc de petrecere.
- Așa, du-te, dă tot ce ai mai bun. - Da.
Stai puțin…
Ce e?
Nu mi-am luat pantofi.
Asta e tot ce am.
- Nu e bine deloc. - Știu!
- Avem pantofi aici. Ți-i aduc eu. - Nu, n-avem timp.
- Benjamin! - Da, Benjamin!
Stați puțin!
Bună, Benjamin! Am nevoie de ajutor.
Vino în încăperea din spate.
Mulțumesc că ați venit la Conacul Tangford. Chiar e o plăcere.
Îmi cer scuze.
Măi să fie!
Arăți superb.
Mulțumesc.
Și tu ești chipeș. Smochingul albastru arată foarte elegant.
O să ți-o prezint pe stilista meu. E cea mai bună.
A făcut imposibilul ca să mă scoată din carapace.
Dansăm?
Ar fi o onoare.
- Nu mi-am imaginat că va ieși așa. - Nici eu.
Ce caută el aici?
Stai, Stefan!
- Eu l-am invitat. - Poftim? De ce?
Pentru publicitate pozitivă și momente sincere, mai știi?
- Credeam că știi. - Nu, în niciun caz!
O să încerc…
Benjamin, condu-l afară.
Domnule, e timpul să plecați.
Mergeți, vă rog.
Stefan…
Te rog, Stefan!
Plecați, domnule.
- Îmi pare rău. Chiar credeam că… - Nu e o partidă de șah.
Nu sunt un pion de mișcat pe tablă.
- Nu asta a fost intenția mea. Încercam… - Să ajuți, știu și îți mulțumesc.
Ca să nu uit,
afacerea dintre noi ajunge la final azi,
așa că iată cecul.
Mulțumesc.
Apreciez tot ce ai făcut.
Afacere?
Da. Săptămâna asta… a fost ceva strict profesional.
Nimic altceva.
Întocmai.
Bine.
Te apreciez cu adevărat, ca pe toți clienții mei.
E o petrecere minunată și o să iau niște punci.
Distracție plăcută.
Bella, nu?
- Da. - Jamie.
- Mă bucur să te văd. - Bună!
Mereu am vrut să văd Conacul Tangford. E uimitor!
- Stefan, dragule. - Josie. Bună!
Arăți bine.
E lady Josephine.
Se pare că ea și Stefan au fost la același internat.
E foarte drăguță și a redevenit recent singură.
Mă întreb dacă sunt împreună. E incredibilă.
Ar fi ducesa perfectă, nu crezi?
Eu…
Ziarele au fost groaznice cu bietul Stefan.
Aș înțelege de ce să păstreze secretul, chiar dacă ar fi împreună.
- Nu cred că sunt la curent. - Desigur.
- Te simți bine? - Da, dar e cam cald pentru mine.
Ies să iau puțin aer.
Bella!
- Ce mai faci? Ești bine? - Sunt bine. Mă duc la aer.
Mă bucur că ți-au venit pantofii lui lady Josephine.
- Sunt ai lui lady Josephine? - Da.
Între noi fie vorba, are mereu multe bagaje,
dar e foarte generoasă și urma să-i doneze în scop caritabil.
Gata, trebuie să plec. E ora cinei.
Connie? Știi unde e Bella? N-am văzut-o de dinainte de anunț.
Mă tem că nu, Alteță. Apropo, a fost un discurs excelent.
- Vă va fi foarte recunoscătoare. - Dacă o vezi, te rog să mă anunți.
- Bine. - Mulțumesc.
- Bella? - Bună!
Alteță?
Ce drăguț!
Și-a amintit.
Lucrurile ei au dispărut.
A plecat…
fără să-și ia rămas-bun.
Așa se pare.
Venise aici doar până la petrecere, așa e?
Da.
Mi-a spus clar mai devreme că a venit aici doar cu treabă.
Atunci se explică. Probabil avea și ea planuri de Crăciun.
Așa e.
Cred că ai dreptate.
Vin și eu imediat.
- Bună! - Ce…
- M-ai speriat. Ce cauți aici? - Scuze.
Am zis să încep inventarul înainte de Anul Nou.
Cum a fost petrecerea de Crăciun Bucurii și Beteală?
N-am stat prea mult.
S-a întâmplat ceva?
Se pare că a fost… prea frumos ca să fie adevărat.
Stefan a spus de la început că e vorba doar de afaceri și…
doar atât a fost.
Îmi pare rău, dar i-ai făcut impresie bună ducelui.
N-ai auzit discursul?
A fost la știri de dimineață.
Despre ce vorbești?
- N-am deschis încă. - Am venit la Bella.
- Bună! - Sunt fotograful de aseară.
Da. Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
- A fost o neînțelegere. - Am făcut poze grozave.
Dar nu vreau să fie publicate toate. Unele nu sunt măgulitoare pentru voi.
Ești foarte generos.
- De ce? - Mi-am dat seama cine ești. Ești Bella.
Îți răsplătesc bunătatea arătată bunicii mele.
Vorbește mereu de tine.
- Cine e bunica ta? - Virginia, de la cămin.
Habar n-ai câtă bucurie îi aduc vizitele tale săptămânale.
Mulțumesc!
- Crăciun fericit! - Crăciun fericit!
Vino să vezi!
E la știrile reale, nu doar în tabloide.
„Ducele de Tangford redeschide conacul, găzduiește petrecerea Bucurii și Beteală”.
- Și arată grozav. - Uite.
„Ducele dezvăluie câștigătoarea premiului Trustului Tangford”.
Sunt o mulțime de bani.
„Prestigiosul premiu,
acordat cetățenilor remarcabili și merituoși care fac lumea mai bună
și care constă dintr-o sumă substanțială,
a fost acordat proprietarei de butic și stilistei Bella Sparks.”
- Ce? - Felicitări!
Camioneta ta de stil se concretizează. Nu mai e nevoie de împrumut.
Câtă bucurie le vei aduce tuturor celor ca Virginia!
Doamne!
Trebuie să mă întorc, să-i mulțumesc.
Da.
- Nu se întoarce în Anglia azi? - Abia diseară.
Succes!
- Ajun fericit, Benjamin! - Asemenea, Alteță!
Am un mesaj.
E o invitație la cină de la lordul Noah.
Excelent. Spune-i lui Connie să confirme doar pentru mine.
Alteță!
Pot să presupun că lordul Noah nu citește ziarele.
Sau poate că le citește.
PETRECEREA DUCELUI, BUCURII ȘI BETEALĂ, UN SUCCES UIMITOR
Măi să fie… Asta e mâna Bellei.
Poate ar trebui s-o sunați.
Nu, Bella mi-a spus clar înainte să plece
că a venit aici doar în calitate profesională.
Nu cred că vrea să-mi vorbească.
- Vă aduc bagajele în hol. - Da, te rog.
Bella!
Bună! Stefan e aici? Aș vrea să vorbesc cu el.
Da, e în salon.
Bine.
Bună!
Nu mă așteptam să te revăd.
N-o să te rețin mult.
Am vrut doar să-ți mulțumesc pentru premiu.
Și promit că voi face tot ce pot pentru a onora acest dar.
Nu am nicio îndoială.
De asta te-ai întors? Să-mi mulțumești?
Da.
Înțeleg…
Îți vin bine dungile.
Mulțumesc.
Bella, înainte să pleci…
Aș vrea să-mi cer scuze că am exagerat și înțeleg de ce ai plecat.
Nu, îmi pare rău că am plecat așa.
Cu lady Josephine aici,
n-am vrut să deranjez sau…
Scuze, să deranjezi? Nu înțeleg.
- Credeam că tu și ea… - Josie?
Nu, e o veche prietenă de școală, nimic mai mult.
Serios?
Da, tu ar trebui să știi să nu crezi orice auzi despre mine.
Când am văzut blițul,
n-am știut cum să reacționez.
Și sunt sigur că ai tras deja concluzia
că mi-e foarte greu să am încredere în oameni.
Dar m-am înșelat.
Iar tu ai avut perfectă dreptate. Publicitatea pozitivă.
- Un succes uluitor. - Da.
Meritai încrederea mea.
E minunat!
Dar sper că e în regulă că sunt și eu în poză.
Sigur că e în regulă.
Vreau să fii în toate pozele cu mine de acum încolo.
În toate pozele?
Dacă vrei.
M-am simțit pierdut contemplând o lume fără tine.
E adevărat?
Da.
N-am crezut niciodată în basme.
Și au trăit…
Fericiți…
Până la adânci…
Bătrâneți.
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu