www.titlovi.com
by djdr
Letnje olimpijske igre 1972.! Pre devet dana, narodi sveta su umarširali
na Olimpijski stadion u Minhenu, Zapadna Nemačka.
I bili ste tamo uživo za ovaj istorijski trenutak! Bio je to signal za početak
za mirnu posleratnu Nemačku, da podeli sebe sa svetom
i Olimpijske igre pune sportskih senzacija. Sada kada je više od polovine
takmičarskih dana završeno, mi u ABC Sports,
pokazujemo vam kako se ove slike probijaju
odavde iz Minhena do vašeg doma.
Igre '72. su prve u istoriji
koje će se emitovati uživo putem satelita širom sveta.
Tehničku aparaturu bez presedana postavili su nemački organizatori,
a ABC Sports ima kamere uživo svuda.
Čak smo jednu postavili na Olimpijski toranj,
što nam daje lep pregled iz vazduha celog olimpijskog sela. Hej vidite, to smo mi!
Odavde sve šaljemo ptici, kako mi zovemo ovo tehničko čudo koje kruži oko Zemlje,
omogućavajući nam da vam donesemo Igre uživo i u boji.
Ali dan za vas znači noćnu smenu za nas. I mi ovde u Minhenu radimo 24 sata dnevno
kako biste bili sigurni da ne propustite nijedan trenutak akcije.
Ostanite sa nama za još mnogo najvažnijih događaja
u finalnim danima ove slavne Olimpijade.
To je dobar početak za Marka Špica. –U redu, sada kamera dva na poziciju.
Kamera dva. Kamera šest. –Sada Špic preuzima vođstvo. –Kamera jedan.
Podvodna kamera. –Pogledajte taj stil. Te moćne pokrete.
Secite na 1. –Špic ostavlja nemačkog plivača daleko iza–Sada 2.
On će ovde pisati olimpijsku istoriju
osvajanjem svoje sedme zlatne medalje. –Kamera jedan, drži ga.
I uspeo je! Špic pobeđuje! –Da! –Spremite se za Špicov krupni plan.
Ne, idi prvo na nemca. –Sigurno?
Kamera dva, promena plana. Daj mi nemačkog plivača. –Verner Lampe je skrhan.
Čak je i obrijao kosu za ovo.
Kamera dva, idi na Špica. –Ali ništa ne zaustavlja istoriju.
Špic izlazi iz bazena i trči ka roditeljima.
Ne mogu da verujem! Čisto zlato. –U redu, šest, trči tamo. –Drži ga, Čarli.
Stavite šest u pregled.
To je to, sačekaj. Sada uzmi šest.
5. S E P T E M B A R
Finska je bila dobro predstavljena na ovim Olimpijskim igrama.
Bili su donekle favoriti
ali se od njih nije očekivalo da budu tako dobro kao što jesu...
...kao što ćete videti...
Halo? Dobro jutro, g. Mejson, ovo je vaš poziv za buđenje.
Hvala, već sam budan.
Viren je odmah ustao i ponovo počeo da trči.
Ispostavilo se kao ključni trenutak. Jer na kraju trke,
ko je to bio? Bio je to Viren, čovek koji je pao, ne samo trka do pobede,
već postavlja i novi svetski rekord.
Lase Viren, policajac iz Finske.
â™Ş Nisam ja â™Ş â™Ş Ja nisam milionerov sin Ne, ne â™Ş
â™Ş Nisam ja, nisam ja â™Ş â™Ş Nisam srećan, ne â™Ş
Molim vas, pripremite sve natpise za plivanje i košarku? Hej, Džef?
Da. –Trebalo je da budeš ovde pre kraja emisije.
Poranio sam minut i 30 sekundi.
U Njujorku sam pet sati ranije. –To je smešno, jer ako zezneš ovo,
ja imam problem sa Runom. Dakle, moramo da prođemo raspored.
Dan počinje odbojkom, 09:30, Grupa D, koju pokriva C ekipa,
dok se B priprema za fudbalsku pripremnu utakmicu u 10:30.
U redu, u redu. Ukapirao si.
Šta? –Ideš li na sastanak? –Upravo sam bio. Tvoja žena te pozdravila.
Džim Mek Kej je bio sa vama... –Klima ne radi.
i ovim završavamo naš dnevni izveštaj o 20. Letnjim olimpijskim igrama.
Sada je 4:00 ujutru ovde u Minhenu a uskoro će takmičenja ponovo početi.
Džime, daj Špicovu izjavu. –Mark Špic, američki sportista
koji je postavio olimpijski rekord svih vremena
osvajanjem sedam zlatnih medalja, biće intervjuisan sutra,
samo ovde, na ABC Sp... –Daj, ne opet!
Žak, šta se dešava? Da li je to naš izlaz? –Ne, nije.
Zašto su mi onda ekrani crni? –Izlaz je čist. –Ubacite promo.
U redu. Pusti traku pet.
Letnje olimpijske igre. Izbliza i lično. –Na ABC način.
I gotovi smo. –U redu. Ok, opet vi, Njujork. –Odličan posao, svi.
B ekipa je sutra na redu. –Uživajte u slobodnom danu.
Laku noć, Džime. Vidimo se u četvrtak. –Srećan ti dan, Mejs.
Hvala, Done, uživaj u Alpima. –Hoću!
Rune, izvini, Želeo bih da obavim primopredaju sa Džefom, koji, ja...
Jesi li pogledao Dženingsov Dahau prilog? –Ne još, ne.
Da li bi pogledao da li je ok? –Malo me muči
prelazak sa sporta na holokaust. –Špic je jevrejin, zar ne?
Od kada sam ja ABC-ov stručnjak za judaizam?
Jeste. Špic je Jevrejin. –U koliko sati je konferencija? –16:00–Eto ti uvod.
Dakle, hoćeš da pitaš Jevrejina o holokaustu, na televiziji, uživo? –Da.
Pitajte ga kako je osvojiti zlato u Hitlerovom dvorištu.
Hoćete li da me ispratite? Pričajte mi o danu.
Dan počinje odbojkom. Trebalo bi da bude prilično dobar meč.
Nema američkog tima? Onda je fudbal, srednji krug. –Ko? –DDR protiv Meksika.
Maroko protiv Danske. Burma protiv Malezije.
Tu je boks. Velika bela nada, on je u ringu sa Teofilom.
Kubanac? –Da. On je prilično dobar.
Srušio je Denderisa za 30 sekundi. Prva runda.
Dakle, gubimo i cela stvar je gotova za 30 sekundi?
Nije bitno. To je Amerika protiv Kube.
Jeste li sigurni da želite da unesete politiku?
Ne radi se o politici, već o emocijama.
Šta kažete na ''Hladni rat se ponovo zahuktava,
Kuba lansirala raketu na američku nadu''? –Predugačko je, ali dobar pravac.
Da li je ikada ranije radio uživo? –Da, ja... –Radio je golf turnire.
I bejzbol, niže lige. –Vratiću se na boks.
Nema poziva do deset. Obećao sam svojim ćerkama.
U redu, dobro. Dakle, ti pripremi tu najavu dok ja razmišljam o smrti
mojih sunarodnika Jevreja. Oh, bože...
Izgleda da ću ovde provesti još jednu noć.
Nema poziva pre deset. Obećao sam sebi. –Popravio si to? –Da, radim na tome.
Samo oko 13 km deli Serin sportski centar
i najmračnije poglavlje u istoriji Nemačke.
Nezamisliva zverstva su izvršena u koncentracionom logoru Dahau.
Pa ipak, 27 godina nakon rata, postalo je mesto sećanja i pomirenja,
zahvaljujući olimpijskom duhu. Duh koji čini mogućim
ono što je nekada izgledalo nemoguće.
To je upravo ono zbog čega su Olimpijske igre, znate.
Kao što naš trener mačevanja Andrej kaže,
mi smo ovde i možemo da razgovaramo sa nemcima,
razgovaramo sa sportistima iz Libana ili Egipta.
Ovo je ono o čemu smo sanjali, znate, nije samo sport.
Ti si Nemica, zar ne?
Izvinite? –Ti si novi prevodilac, da? Možeš li mi učiniti uslugu? Šta...
Šta... šta je...
Šta Hans govori ovde?
On kaže da su Igre prilika da poželi dobrodošlicu svetu u novu Nemačku,
da krene dalje od prošlosti. –Da, naravno.
Mislim, to je ono čemu se svi nadamo.
Šta drugo možemo da uradimo osim da nastavimo dalje, da pokušamo da budemo bolji?
Da li su tvoji roditelji još uvek tu? –Da. –Da pogodim. Ni oni nisu znali, zar ne?
Pa, ja nisam oni.
Ne, nisi. Izvini.
Ja sam Marvin Bejder. –Znam. Šef operacija.
Ja sam Mariana Gebhart. Drago mi je da smo se upoznali.
I meni. Dobrodošla u ABC.
Moram da zamenim sve kablove. –Onda uradi to. –Grampi nema rezervnih.
Bar ne za Francuza.
Hermane, mi stvarno nemamo kablove?
Hej! Tebi govorim. Trebaju nam kablovi.
Vaš šef popunji papir. Daje ga mom šefu. Onda dobijete kablove.
Hej ti. Da li je matori već zadremao? –Ne znam. Upravo je otišao.
Mogu li nekako da pomognem?
Znate li koliko su nas nemce koštale Igre? Dve milijarde maraka.
A onda dolaze Amerikanci i žale se sve vreme.
Razumem. Sigurno morate da se nosite sa njihovim hirovima sve vreme.
Ali znate šta? Pogled celog sveta je uperen u nas, u naš Minhen.
I vi doprinosite mnogo da se to ostvari. –Reši ovo. –Da.
Hvala. Hvala, Hermane!
Da li su to bili pucnji?
Reci Francuzu, još uvek se sećam dobro kako zvuče pucnji.
ABC, Džef Mejson. –Zdravo, ovde Kenet Mur.
Jeste li čuli pucnje ili tako nešto? –Ne, nisam ništa čuo.
U redu. Imaš moj broj ako nešto čuješ. –Da, obavestićemo vas, g. Mur.
Hvala. –Hvala. Zdravo.
Hej.
Kenet Mur je upravo zvao. –Maratonac? –Da.
Hteo je da zna da li smo čuli pucnje.
Znači, to su bili pucnji. –Šta?
Čuli smo pucnje. U daljini.
Zdravo, Mariana Gebhart govori. Zovem iz studija ABC. Čuli smo pucnje...
Da li znate više?
Razumem. Hvala.
Policija je već primila nekoliko poziva i istražuju stvar.
I? –To je sve što su rekli. Mogla bih da odem do Bajeriše Rundfunka
da vidim šta oni znaju. To je radio stanica. Rade do kasno.
Znaš li kako ovo radi? –Ja sam na kanalu dva.
Hej, izvini, mogu li da pozajmim tvoj radio?
Naravno. –I slušalice takođe, molim.
Hvala, vratiću ga. –Hvala.
Još uvek prekida? –Da.
Koliko često? –Stalno.
Žak, možeš li da središ ovo na svom... Hej. –Jutro. –Jutro.
Gari, jesi li čuo pucnje? –Šta?
Možda je to bio samo vatromet? –Kako je zvučalo? –Kao pucnjava, Džef.
Šta se dešava? –Ima li koga?
Već si tamo? –Ne, idem preko mosta.
Ali već vidim na desetine policijskih automobila.
Gde? U selu? –Da. Šta god da se desilo, desilo se ovde.
Moram da probudim Bejdera.
Marv. Ustani. Probudi se. Pucalo se u Olimpijskom selu.
Pucnji? –Da. Jebeni pucnji! –Pucnji iz oružja? –Da.
Ne znam. Kažu da ima mnogo policije. –Ozbiljan si? –Da. Hajde!
Čujete li me? –Da, samo napred. –Telefoni ne prestaju da zvone u Rundfunku.
Prijatelj ovde je čuo da je pucano u sobama izraelaca. –Daj mi, daj...
Ovde Bejder. O čemu mi ovde pričamo? Da li je neko povređen?
Glasine o uzimanju talaca.
Taoci? Čekaj, ko? –Ne znam. Ali BR će nešto reći
na njihovim vestima u šest sati.
Idi u kontrolnu sobu, pozovi Runa. –Runa? –Da, samo... Da, pozovi ga.
A ja ću Dženingsa. Isuse Hriste!
Sobu Runa Arlidža, molim. –Gospodin Arlidž ne želi da ga uznemiravaju.
Verujte mi, on će želeti da se probudi zbog ovoga.
Žao mi je, gospodine... –Samo me povežite sada, molim vas.
Halo? Run, Džef Mejson. –Rekao sam da me ne uznemiravate. –Razumem.
Ali... ali postoji situacija sa taocima
koja se trenutno dešava u Olimpijskom selu. –O cemu pricas?
Govorim o situaciji sa taocima. I još gore. Dešava se u izraelskom delu.
Da li je to potvrđeno? –Ne još, ali... –Džef.
Čekajte, nešto reći na nemačkom radiju. Staviću vas na zvučnik.
Mariane. Možeš li ovo prevesti? –Da proverim svoj radio.
Bilo je izveštaja o pucnjavi unutar Olimpijskog sela.
Prijave, koje policija još nije potvrdila, kažu da su izraelski tim
možda napali takozvani teroristi.
Biću tamo za 20. –Dovedi ekipu.
Probudi ga. Ne znam. Treba nam što više ljudi. –Prioritet je kamera.
Reci im da autobus kreće za deset minuta. OK? I ne zaboravi da povedeš Kartera.
Da li je potvrđeno? –Da. Definitivno su pucnji, definitivno izraelci.
A to je od? –Nemački radio. –Ne možemo da citiramo drugu stanicu? Drugi izvor?
Imamo teleks.
"Jedan, verovatno dvojica izraelskih sportista ubijena u Olimpijskom selu."
''Arapski gerilci su verovatno uzeli taoce.'' –Daj da vidim to, Geri.
Piter, sa čime imamo posla?
PLO. PFLP. Ili...
u najgorem slučaju, Crni septembar.
Ti znaš političku pozadinu. Izveštavaš o tome. OK?
U redu. Gde su smešteni izraelci? –Izrael. Konoli ulica 31.
Oni su ovde.
Pa ovo... treba da nam pruži dobar ugao. –Džef.
Izgleda da će policija zatvoriti selo. Požurite! Novinari ovde žure da uđu.
Jebi ga.
Pitere, kakva je situacija? –Ulazim. Ali treba nam kamerman.
Ovo je zgrada izraelaca... –Gde je ekipa?
Prvi šatl je na putu. –Kada Džim dolazi? –Ima slobodan dan.
Nisam ga zvao. Treba nam Džim za ovo. –U redu. –U redu?
U koliko sati danas imamo pticu?
15:00, 10:00 istočno vreme. –Ne. Treba nam za jutarnji. –Sobu Džima Mek Keja.
Onda treba da se slatkaš sa CBS-om. –Zdravo Margaret, je li Džim tu?
On je u bazenu, jutarnje plivanje. –Sa kim pričaš? –Njegova žena.
Daj mi to, hoćeš li?
Margaret, Marv je. –Zdravo, –Marv. –Molim te...
Svi smo spremni za polazak, ali još uvek nema kamermana. –A šta je sa njim?
On je samo pomoćnik. –Hej, kako se zoveš? –Ben.
Ben, jesi li ikada ranije držao kameru? –Da. –Znaš kako da promeniš film?
Naravno. –U redu. To je tvoj momak.
Vesti će uskoro želeti da preuzmu ovo. –Razgovaraću sa njima. –Čim bude mogao,
bi bilo... Hvala vam puno. Ja... I nadam se da nismo upropastili...
Džim će doći. –U redu. Treba nam neko u press centru.
Pa, sumnjam da Hans išta objavljuje sada... –Šta je sa tobom?
Ti ga poznaješ. Ako se nešto desi, mi bismo prvi saznali.
Da. Hajde... neka Džef koordinira postavku dok mene nema.
Ne prvog dana sa A-Unit. Zar ne? Šta kažeš na Olmejera?
On je na planinarenju u Alpima.
Madok? –Pokušavao sam, bez odgovora. Ali rano je, pa...
Ja ću se pobrinuti za CBS i satelit. Daj mi nešto da nahranim pticu.
U redu.
–Dakle, šta emitujemo?
Koju god informaciju dobijem od Klajna. –Mislim vizuelno.
Samo ćemo pokazati Džima kako priča? Ne možemo to da uradimo.
Ono koji Ben snima trebaće 20 minuta da se razvije. Moramo da imamo živu sliku.
Možemo li koristiti tu mobilnu jedinicu? Momci sa rancem? –To je samo široki ugao.
Treba nam veći objektiv. Hriste, to se dešava upravo tamo!
Čekaj, mi smo... Mi smo ovde? –Da. –Pa zašto ne bismo...
samo izbacili jednu od studijskih kamera? Možete je staviti ovde.
Daje nam sliku apartmana uživo.
Ima li još nešto o taocima? –Samo pomešane informacije.
Pozovi da se stvar još jednom proveri. U redu? Imaš voki-toki. Ok? –Da.
Kanal 4. –U redu.
Roberte? Kafa, aspirin, i spisak današnjih slotova na satelitu. –Odmah.
U redu, znate šta se desilo. Hajdemo na posao.
Trebaju mi četiri čoveka u studiju. –Da.
Znači, ti si sada veliki šef?
Pođi sa mnom. Iznećemo kameru dva napolje. Idemo uživo sa tim.
Znaš li koliko su teške?
Ožičenje će biti nezgodno. Verujem da ćeš uspeti. Da. I ti, Francuz. Hajde. –Da.
Zdravo, ovde Mariana iz DOZ-a. Možete li me povezati sa Mihaelom Kortom?
Ne mogu ništa da uradim. CBS ima rezervisano mesto već mesecima.
Slušaj me. To je priča od javnog interesa. I ljudi će to želeti da vide uživo.
A mi smo jedini ljudi sposobni za to.
Razumem to, Run, ali... –U redu, sačekaj. Dobio sam raspored.
Slušaj, razumem... –Aspirin? –Ponestalo nam je.
Ali jednostavno nema šanse da otkažem popodnevni slot. Nema veze.
U redu. To je ono što ćemo uraditi. Zamenićemo se.
Dakle, uzećete mesto u tri sata, a mi ćemo uzeti podne.
Stvarno mislite da će to biti urađeno do tada?
Da. Nemci će ovo srediti za kratko vreme. –Dakle, imamo dogovor? –Dobro.
Odlično. ABC duguje CBS-u jedan. –Džef, jesi li tu? –Pričaj, Marv.
Ja sam u press centru. Hans Klajn je dobio vest od Olimpijskog komiteta,
Igre se moraju nastaviti. –Da li zaista misle da će ljude
zanimati sport? –Dobra vest je da su dva izraelca pobegla
tokom napada i... Sačekaj sekund.
Upravo su potvrdili da je povređeni trener umro. Moše Vajnberg.
Dvaput pogođen u glavu, jednom u stomak. Teroristi su tražili da Izrael oslobodi
preko 200 palestinskih zatvorenika do podneva.
Ako ne, svaki sat ubijaju po jednog taoca. –Isuse Hriste.
Da li pregovaraju? –Ne znam.
Pa, da li da ovo prenesem Runu? –Džef, sada moraš biti centar svega.
Ne samo u kontrolnoj sobi. Sva komunikacija, sve.
Džef? –Da, shvatio sam. Sva komunikacija, sve.
Zvali su iz uprave ABC. Oni žele da informativni preuzme.
Reci im da ćemo se javiti.
Na levo... –Šta dođavola radite? –Pokušavam da snimim uživo.
Uključimo gledaoce pravo u akciju. –Ko su taoci?
Bejder je samo... Potvrdio je da je jedan od njih umro.
Moše Vajnberg. Pročitao sam teleks. –Dobro. Ali ko je u tom apartmanu? –Ne znamo još.
Onda saznajmo. Ko su oni? Koja je njihova biografija? Da li imaju porodice?
Nema smisla usmeriti ovu stvar na zgradu ako gledalac ne poznaje ljude unutra.
Runi. –Uprava je ponovo na liniji. Ne mogu više da ih zadržavam.
Dobro. Nemoj da zajebeš, Mejson. –Ok. –Imam pticu uživo u podne. –U redu.
Marv, imamo li još informacija ko su taoci? –Ne. Mariana je na tome.
Da, radim na tome. –Gde si ti –Soba za montažu.
Dobro, dolazim do tebe. Sjajno. Izbacite to sranje napolje.
Pomenuli ste deset talaca u apartmanu 1? –Ostalo je pet dizača tegova.
Šta imaš? –Hvala, Mihael. Dugujem ti. Moram ovo prvo da potvrdim.
Gospodine Behder, da li me čujete? –Mariana, šta imaš?
Moj izvor u BR mi je rekao ima deset talaca. Pet trenera i pet sportista.
U redu. U skladu je sa mojim podacima. –Takođe, rečeno nam je
da su palestinci napali apartmane 1 i 3. Ako to uporedimo
sa stambenim planovima i ko je gde spavao... –Hej, Džef.
Da. –Mislim da smo našli dobro mesto. –Dolazim.
Odnesi mi to u kontrolnu sobu čim završiš.
Dakle, rekla bih da su petoro sportista koje drže
Romano, Slavin, Fridman, Berger i Halfin. –Čekaj. Berger? Dejvid Berger?
Da. Zašto?
Da li mislite da ćete to uspeti sa tim gore?
Da, skoro gotovo. –U redu.
Džef, imamo Dženingsa na telefonu. –Dolazim.
Dženings, Džef Mejson je. –Ti vodiš stvari? –Da. Gde si?
Ja sam na balkonu u italijanskom delu. To je dobro mesto.
Imam direktan pogled na 31. I nisam sam ovde gore.
Ostali balkoni su puni novinara i fotografa, svi čekamo da se nešto desi.
Pa, šta, ništa se ne dešava? –Ne. Policija se samo mota okolo.
Čini se da još nisu ni počeli da pregovaraju.
Nastala je jeziva tišina. –Džef. –Može se čuti kako kamere škljocaju.
Premale su. Odnesi to Džudi. Tri puta veće. –U redu.
I postoji izveštaj koji je g. Bejder gledao ranije
koji ima intervju sa jednim od talaca. Dejvid Berger, bivši Amerikanac.
Ima kretanja u apartmanu. Vrata na balkonu drugog sprata se otvaraju.
Neko viri.
Dženingse, šta se dešava? –Neko je na balkonu.
Nosi neku vrstu maske.
Sada se vraća unutra.
Ben je dole uhvatio sve na 16 mm.
Voleo bih da možeš da dobiješ ovaj snimak, Mejson. Da, poslaću kurira. –Nema šanse.
Policija je zapečatila celu oblast. Samo sportisti mogu da prođu.
U redu, sada.
Srećno. –Hvala.
Lepo, čoveče.
Dakle, ubacili smo časopise, sendviče, voki-tokije, jak objektiv,
cigarete za Dženingsa. –Šta ako me pretresu?
Ne brini. Od sada si zvanično sportista.
Čovek sada izlazi iz apartmana.
Belo odelo, beli šešir, lice obojeno u crno.
Mora biti vođa grupe.
On maše kamerama.
Džef. Policajka ide gore. Sama. Nenaoružana.
Izgleda da ona vodi pregovore. –Dobro. Zakači ovo tamo.
Izgleda da ima granatu u ruci. Bože. –Dženings, koliko si blizu?
30-40 metara. –Možda bi trebalo da odeš odatle.
Radijus ubijanja je samo 5 metara. Bio sam na Bliskom istoku.
U redu, ali budi oprezan. –Geri je na putu. –Da li već imamo nekoga na Kuli?
Kanal 6.
Toranj kamera, prijem. –Na prijemu. –Možete li mi dati sliku?
Pokaži mi ulaz u selo.
Približi to.
Tamo. Hajde, Geri!
Da! Ušao je.
Da. Uspeo je.
Hej ljudi. Pustite BR na radiju. Šef policije upravo daje prvu zvanična izjava.
Mariana.
Počinioci zahtevaju da 200 ljudi bude oslobođeno... koji su u izraelskim rukama.
Ako ovih 200 osoba ne bude pušteno,
streljaće po jednog taoca svakog sata počevši od podneva. –Da, da, da.
Zar ne možete da nam kažete nešto što ne znamo? –Neko pita šefa policije
da li misli da je to bila greška
što Olimpijsko selo nije imalo naoružanu policiju. –Naravno da jeste!
Valjda nisu hteli da se svet podseća
kad su poslednji put naoružani nemci patrolirali na ogradama.
Znači, preobražaj Nemačke je važniji od bezbednosti ljudi?
Dajte. To nije naš posao. Ovo je naš posao.
Za manje od sat vremena idemo uživo. –Ne dajemo ovu priču informativi.
Ali zašto? –Pa, zato što smo u Minhenu.
Mi smo 100 metara... daleko od mesta gde se to dešava.
Run, samo pusti. –Ne damo to nikome.
Da, Sport zadržava ovo. –Rune, ovo prosto nije tvoja oblast.
Samo vesti... –To je to.
Sada izgleda da se vode pregovori, nemački političari
i vođa u belom odelu razgovaraju. Šta god da razgovaraju,
iskreno, ne mogu da zamislim premijerku Goldu Meir
i Kneset da pristanu na ucene. To je tako ironično.
Bio sam stručnjak za Bliski istok u Bejrutu pet godina,
a opet, nikad se nisam ovako približio
arapsko-izraelskom sukobu. –Sačekaj sekund, Piter.
Možemo li čuti njegov glas uživo kada krenemo u etar? –Pokušaću.
Dženings, ovde Bejder. Imaš li ideju koliko je Palestinaca unutra?
Videli smo mnogo glava kako vire iz prozora.
Ovi ljudi su definitivno profesionalci. Sumnjam da namerno pokušavaju
da stvore zabunu. Sada je drugi komandos na balkonu,
maše svojim automatom kao da preti. –Jebeni arapi. –Hej, pazi.
Moja majka je iz Alžira. –Ne govorim o tvojoj majci.
Hej. Samo su arapi loši? –Kakvo god shvatanje da imate o Arabiji ili arapima,
morate razumeti koliko je ova situacija osetljiva. Ovo više nije Olimpijada.
Hvala ti, Pitere, na... pojašnjenju. Postavlja se dobro pitanje.
Kako da ih nazovemo u eteru? –U Vestima bismo ih nazvali komandosima gerilcima.
Komandos? To zvuči kao da smo u Vijetnamu ili tako nešto.
Kako su ih zvali na nemačkom radiju?
Šta to znači?
Koristili su "teroristi". –U redu. Hajde... idemo s tim.
To je optužujući termin. Terorizam je organizovana i sistematska upotreba
nasilja nad civilima da bi se postigao politički cilj.
Nije li to otprilike ono što se dešava ovde? –Niko još ne zna šta se ovde dešava.
Zato moramo biti veoma oprezni u vezi sa svime što govorimo u etru.
Bez uvrede momci, ali vi ste Sport.
Ovo je previše za vas. Vesti bi trebalo da preuzmu ovo.
Piter, samo nas pozovi za par minuta.
Možda je u pravu. –U redu, vidite, znam da ovo nije odgovornost koje svi žele.
Ali ima li više smisla da glava koja govori iz Novosti preuzme ovo
sa druge strane sveta? Naš posao je da ispričamo priče ovih ljudi,
čiji su životi u pitanju, 100 metara dalje. A naš posao je zaista jednostavan.
Postavili smo kameru na pravo mesto,
i pratimo priču kako se odvija u realnom vremenu.
Vesti nam mogu reći šta je sve to značilo
nakon što se završi. I siguran sam da će pokušati.
Ali ovo je naša priča. I mi to čuvamo.
U redu, čuli ste šefa. Ostalo nam je 45 minuta. Imamo li već ulaz?
To je 50 i 250. –U redu.
Četiri sveže rolne, 50 dana. –U redu.
Spremna? –Spremna.
To je naš ulaz.
Kamera dva, to je dobro, ali mi treba balkon u samom centru kadra, Čarli.
Imaćeš to, Kjubrik.
Toranj kamera, približi taj krov. Moraš još. Da, nastavi.
U redu.
Pričaj mi. –Da. Dakle, imamo Džima na kameri jedan.
Kamera dva ima snimak balkona uživo. Toranj kamera ima pogled iz vazduha
celog olimpijskog sela i može da uveća. Imamo snimak na 16 milimetara
na mašinama od tri do šest.
I sada možemo čuti Dženingsa uživo u eteru. Imamo i pregled talaca.
Plus intervju sa jednim od njih. Dejvid Berger. Spreman je za reprodukciju.
Dobar posao. –Pet minuta, ljudi! –Pet minuta, zauzmite svoje pozicije.
Toranj kamera, želim da počneš sa panoramom gledalaca.
I onda teraš tamo. Želim da vidim krupni plan tog teroriste.
Džef, možeš li... da smanjiš malo? To nije atletska trka.
To je... Pretili su da će ubiti ljude. –Da li je rok do podne potvrđen?
Da.
Šta da kažem kamerama? –Kako to misliš?
Mislim, možemo li da prikažemo nekoga ko puca na televiziji uživo?
Ne možemo da kontrolišemo šta se dešava. –Ne, čekaj, čekaj, čekaj.
Mi smo jedina stanica koja ide uživo sa ovim. Što znači da će nas svi gledati,
uključujući i porodice talaca.
Ok, ok. Hodnik.
U redu, svi, ostanite na slušalicama.
Ne želiš nikoga
da vidi svoje dete pogubljeno na televiziji uživo. –Naravno da ne, Marv...
Ja... ne znam za izraelce, ali rodbina Dejvida Bergera je u Ohaju.
Tako da sam prilično siguran da će gledati.
Pa, neko treba da im kaže da to ne gledaju. Ali mi ovde imamo veću odgovornost.
Šta je sa sponzorima? –Sponzori neće brinuti.
Sve do čega im je stalo su gledaoci. –Momci. Imamo dva minuta. –U redu.
Da li je to ono što pokušavamo da postignemo ovde? Rejting?
Ne, mi smo samo...
Pratimo priču gde god da nas odvede. U redu.
Onda da te pitam ovo, da te pitam ovo. Crni septembar,
znaju da ceo svet gleda, zar ne? Zato su i izabrali Olimpijadu.
Ako, kažem ako, upucaju nekoga na televiziji uživo...
Dobro, čija je to priča? Da li je naša, ili je njihova?
Šta kažeš na ovo? Ako stvari postanu napete,
ostavljamo samo 16 milimetara da ide. To nam daje dovoljno vremena da odlučimo
da li emitujemo ili ne. –Da, to je to.
–To je to. –Da. To je to. Hvala ti, Džef.
Trideset sekundi do ulaza.
I evo nas.
Džim je spreman? –Poslednji pogled.
Provera veze, jedan, dva. –Sve je spremno.
Kamera jedan, drži na Džimu. –Pravo na mene.
Dva na pregledu. Toranj kamera, ostani široko na zgradi 31.
Razumeo. –Gledis, uvodni naslov na pet.
Očistite okvir, molim. –Petnaest sekundi.
Naslov jedan spreman za umetanje. –U redu ljudi. i... deset, devet,
osam, sedam... –Baci na dva. –Šest, pet... –Ako stvari postanu napete,
prebaci na posmatrače, prikazaćemo reakciju, zar ne? –dva, jedan. Idemo.
Pusti dvojku. Uvodni naslov na pet.
Spreman jedan. Uzmi jedan.
Džim, ti si na redu. –Dobro jutro, ja sam Džim Mek Kej i javljam vam se uživo
iz ABC štaba, ispred Olimpijskog sela u Minhenu, Zapadna Nemačka.
Kamera dva na pregledu. –Mir onoga što se zvalo Serina... –Prelaz na dva.
jutros je razbijen pred zoru, oko pet sati... –Spremni tri. –kada su teroristi...
naoružani automatima... –Prelaz na tri. –zacrnjenih lica...
popeli preko ograde... –Spreman. –i ušli u štab...
zraelskog tima... –Pređi na jedan. –i odmah ubili jednog čoveka,
Moše Vajnberg, trener, sa dva hica u glavu, jedan u stomak.
Od tada drže još 14 talaca, a najnoviji izveštaj je da je još jedan ubijen.
Spreman dva. Uzmi dva. –Piter Dženings je u selu.
Idemo sada do Pitera. –Džime, ja sam direktno preko puta izraelske zgrade.
Uskoro će to biti poznat broj. Trideset jedan. Nalazi se u ulici Konoli.
Izveštaji se ovde dramatično razlikuju o tome šta se dešava.
Pitere, da li već znamo ko je odgovoran za napad? –Postoje velike spekulacije
kojima bi čovek mogao da se prepusti, što bi bilo rizično, ali ako bih pretpostavljao,
najverovatnije bih to suzio na grupu pod nazivom Crni septembar.
To je, svakako, čista spekulacija. –Nazad na jedan. –Nešto što nije spekulacija
je to da je jedan od talaca
Dejvid Berger, star 26 godina, bivši državljanin Sjedinjenih Država,
kako su nam rekli izraelci. Tamo se preselio pre dve godine.
On je u poluteškoj kategoriji. –Pusti traku jedan. –Nakon diplomiranja za pravnika
na Univerziteta Kolumbija... –Pet, četiri...
Berger nije uspeo da se kvalifikuje za tim SAD... –tri..
dva, jedan, spremno da ide. –Da ispuni svoj san o Olimpijadi,
emigrirao je u Izrael. Pre dva dana, intervjuisao ga je Piter Dženings
za prilog u boji ABC. –Puštaj. –To je ono zbog čega su Olimpijske igre, znate.
Ovde smo, možemo da razgovaramo sa nemcima,
razgovaramo sa sportistima iz Libana ili Egipta.
Ovo je ono o čemu smo sanjali. Znate, to nije samo sport.
Nazad na jedan. Čisto. –Vratiću se Hansu Klajnu i čekati najnovije.
Ptica, natpis na moj znak. Sad. –Dame i gospodo, ovi snovi su razbijeni
ovim strašnim, strašnim napadom. Teroristi su tražili oslobađanje oko 200
arapskih gerilaca iz zatvora u Izraelu u zamenu za živote izraelskih sportista.
I postavili su rok do podne, uz pretnju da će ubiti sve taoce u to vreme.
Taj rok je očigledno prošao, tako da niko ne zna šta će se sada dogoditi.
Isto kao prošli put. –Jasno.
Ne mogu da verujem da je ona pregovarač.
Ona mi ne deluje kao neki čvrst tip.
Pa, ako je teroristi potcene kao ti, verovatno ima priliku da se informiše.
Gledaj ovo. Ona ga pita za cigaretu.
Ne, ne, ne. Ona pridobija njegovo poverenje.
Samo bih volela da čujem šta ona govori.
Olimpijske igre, u ovom trenutku, još uvek traju. Veoma je čudna atmosfera.
Kao što sam rekao, mi smo samo oko 500 metara od ove zgrade. –Pusti traku četiri.
U krugu od 200 metara od mesta gde je ta zgrada,
postoji neka vrsta ribnjaka koji je napravljen, nije pravii bazen,
ali veoma lepo jezero, sa malim pristaništem,
gde sportisti leže i sunčaju se. I to je ono što oni trenutno rade.
Oni se tamo sunčaju, plivaju, pričajući o tehnikama sa sportistima drugih zemalja.
Pa ipak, ova mračna, strašna stvar se odvija unutar sela.
Tri stotine metara bliže, pogledajte ovo sad, ovo je živa slika.
u toku je boks meč, prepuna arena. Ovde u Boks hali u... u Minhenu,
Odbojka... takođe se igra odbojka, slučajno.
Djuan Bobik... –Pobrinuću se da i dalje imamo pticu.
Koji je trebalo da se bori samo u... –O čemu on priča? Zar nemamo još u tri?
Zamenio je slotove. –Arapske nacije koje su ovde su Alžir, Saudijska Arabija...
Egipat, Irak, Jordan, Kuvajt, Liban... –Momci! –Sudan, Sirija...
Izvini, šefe. –Tunis, Maroko. Svi su ovde. Od njih još nema izjava.
Nema naznaka da li će biti bilo kakvih izjava...
Možemo li dobiti šolju kafe, molim?
Sjajno. Upravo ste poslali jedinu osobu koja bi ovo mogla razumeti.
Nešto se dešava ovde u ulici Konoli.
Izgleda da sada donose hranu.
Ako mene pitate, ovo su policajci obučeni kao kuvari.
Toranj, nastavi da ih pratiš.
Moja poluslepa baka je mogla reći da su ti kuvari panduri.
Run, opet. NBC ima taj satelit od tri. Koji je tvoj predlog?
Promeni to, to je moj jebeni predlog. Ne mogu da imaju slot. Smislićete nešto.
Moram da nastavim.
Izgleda da dokazuju hrana nije otrovana.
Sada izgleda da kuvari žele da unesu hranu, ali vođa im to uzima...
ulazi sam. Šta god su nemci ovde pokušali da postignu, nije uspelo.
Dugoročna prognoza kaže da taj visok nivo radijacije...
Smitovom ilegalnom režimu...
Piter Dženings je i dalje u italijanskom timu...
Da? –Gledam kanal 11, izraelska TV. Ko je to? –Daj mi Kanal 11.
Ali još nije jasno kako mogu da podnesu ovu situaciju sa taocima...
Mislim da je to Tuv... Tuvia Sokolski. On je jedan od izraelaca koji su pobegli.
Zašto ga nemamo? –Leri, trči do njih, zgrabi tog tipa,
dovedi ga ovamo. –Idem. –I reci JJ da smo gladni.
I ne nemačku hranu, molim. –Sve jedinice
oko Olimpijskog sela, zadržite svoju poziciju. –Imate li vesti sa pregovora?
Lider je ultimatum odložio za 17 časova –Šta to znači? –Novi rok je 17:00.
I sada se selimo na prozore, iza kojih se u ovom trenutku
devet prestravljenih živih ljudskih bića nalazi u zatvoru.
Zahteva je bilo mnogo... Evo sada nekoga.
Sigurno mora biti jedan od gerilaca. –Džef.
Veruje se da je jedna od njih žena.
I ovo se dešava iznova i iznova. Vrata se otvaraju, glava se pojavljuje
da vidi šta se dešava. –Čak, pusti to u usporeno, hoćeš?
Ovde ponovo vidimo taj trenutak u usporenom snimku.
To je bio strašno proganjajući simbol u ovoj situaciji. –U redu.
Glavna kontrola želi blok od pet. Sada. –Šta se dešava u toj glavi?
Džime, reklamna pauza za deset sekundi. –Napravićemo kratku pauzu
u ovom trenutku. I nadamo se, kada se vratimo,
da imamo bar neke odgovore za vas. –Prebacite se na reklame. –Gotovo.
Kodak KSL filmska kamera. –Nazad za tri.
Ovo je kamera i film koji vam omogućavaju da snimate filmove
bez svetla za film... –Da vidimo šta je kod konkurencije.
I dalje smo jedini koji prenose uživo. –Da, izgleda tako.
Situacija u Olimpijskom selu ostaje nejasna.
U međuvremenu, pritisak na Olimpijski komitet radi zaustavljanje Igara raste.
Pitali smo sportiste šta misle. –U srcu mi je danas jako teško.
Kao sportista i kao arapin, želeo bih da izrazim svoju solidarnost
sa mojim izraelskim kolegama. I molim se da se sve dobro završi.
Izvinite, mogu li da vas pitam da li ste nešto čuli...
Hej, ovo je Geri... –jutros u selu? –Ne. –Koja je vaša disciplina?
Dizanje tegova. –Bilo kakav komentar o trenutnoj situaciji? –Ne, moram da idem.
Momci? Momci. On je ovde.
Trideset sekundi.
Ok, kod mene. –Master kontrol, spremni smo za preuzimanje.
Hej Džime, Run je. –Ovo je otprilike najbliže što ćeš moći
da priđeš taocima. Neka se pamti.
I pet, četiri, tri, dva, jedan.
Uzmi jedan. –Dolazimo vam uživo iz ABC štaba
u Minhenu, Zapadna Nemačka. Sedim upravo sada
sa čovekom koji je upravo ušao u studio. Njegovo ime je Tuvia Sokolski.
On je ovde krajnjr levo. Gospodin u sredini je Nasim Javidi,
prevodilac za izraelski tim. Gospodin Sokolski ne govori engleski.
On je trener dizača tegova i izašao je iz te sobe danas. –Run.
Da li biste ga zamolili samo da nam kaže, ukratko... –Žele da razgovaraju sa vama.
Šta se desilo danas?
Da. Run. –Trebamo odmah slot nazad! Pokušala sam da pregovaram za tebe.
Oko 4:30 jutros, Čuo sam... čvrsto sam zaspao, kada sam se probudio i...
Džef. Džef! Reci Džimu da ćemo izgubiti satelit. –Šta? Usred smo intervjua.
Za par sekundi, sve što će se videti je crni ekran. Moraš mu reći da nešto kaže.
Džim? Džim, CBS preuzima satelit.
Možemo da nastavimo da snimamo, ali završite segment.
Žao mi je, ponestalo nam je vremena.
Želeli bismo da nastavimo intervju na snimku. I imaćemo ga kasnije.
Trenutno gubimo satelit. Arapski gerilci su i dalje u izraelskim delu.
Jedan čovek je mrtav, gospodin Javidi mi kaže,
drugi čovek je sada definitivno mrtav, ali još uvek ne znamo njegov identitet.
Napeta bitka traje, rok, pet sati, to je za sat i 45 minuta.
Džim Mekej, dok se Olimpijske igre nastavljaju u Minhenu, Zapadna Nemačka.
Prelazak na pet.
Prokletstvo. –Pet minuta? Usred smo nečega. –Šta to radimo?
Šta se desava? –CBS je insistirao na slotu.
Rekli su da će ga zadržati, osim ako ne podelimo signal.
Zašto ne možemo da podelimo? –Kada ćemo ga dobiti nazad? –Pa...
Šta? –Kada ćemo ga dobiti nazad? –Ne znam. –Mogli bismo to dati CBS-u,
ali mogli bismo da pokažemo naš logo u strimu. –Kako to misliš?
Pa, samo stavi "ABC" gore. I samo ga ostavite tamo stalno u gornjem uglu.
O kakvom prenosu pričaš? –Pa, biće samo izlaz.
Samo stavite trajni natpis na to. –Da. Uradi to. –Da? U redu.
Neko je pustio CBS.
Logo spreman za četiri. –Nazad na pticu.
Reci Džimu da počne intervju tamo gde smo stali.
Preuzmi intervju. –Pet, četiri, tri, dva, jedan.
Uzmi jedan. Logo unutra.
Sada posedujete priču.
Pa, on... on... on nema nikakve prave praktične predloge.
Oseća da ne treba popuštati. Ali... I prepušta celu stvar...
u ruke ljudi iz bezbednosti, profesionalcima.
S druge strane, on žudi za trenutkom da njegovi prijatelji i sve njegove kolege,
ovi sportisti koje je poznavao toliko godina,
porodični ljudi, budu bezbedno napolju.
Mogu da vidim emociju koju oseća. Veoma je visoka u ovoj prostoriji.
Ne mogu vam reći koliko cenim gospodine Sokolski što ste
odvojili vreme da nam ispričate ovu priču. Hvala i vama. –Hvala.
Prekidaju Igre. –Takmičenje je obustavljeno. Gledaoci napuštaju stadion
prema Konolištrase. –Kapija 6, potvrđeno. Situacija izmiče kontroli.
Trenutno je važno da su 20. olimpijske igre sada zvanično suspendovane.
I kao što možete videti iz ovog snimka koji je upravo stigao do nas,
situacija van apartmana postaje sve konfuznija.
Svim jedinicama, svim jedinicama. Zeleno svetlo za operaciju Sunčev zrak.
Policija je upravo dala zeleno svetlo za neku akciju.
Olimpijska policija u okolnim zgradama.
Očistite područje od svih novinara. –Prokletstvo.
Policija izbacuje sve novinare iz sela. –Šta? –Policija čisti svu štampu iz sela.
Gde si to čula? Slušala sam policijski skener. –Dženings.
Dženingse, moraš se sakriti. –Šta? –Policija raščišćava sve objekte.
Nemačka policija! Otvori!
Momci, pogledajte kameru na kuli.
Vrati se na policijski skener.
Dženings?
Sve ok, krenuli su dalje. –Dobro, super. Izgleda da će policija krenuti.
Možeš li da se vratiš na balkon? –Da, daj nam minut. –Pregled kamera tri.
Džim, proveri svoj pregled. –Rečeno nam je da ljudi sa oružjem,
počinju sa pripremom oružja... –Uzmi kameru na tornju.
Po sobama gde su štrčale dve glave malopre, arapski gerilci posmatraju.
Toranj kamera, uvećaj. –Sada, ja ne...
Nisam siguran da ovi ljudi imaju oružje ili... ili kamere.
To je pištolj, u redu. –To je pištolj, da.
Jedan čovek sa dvogledom, drugi sa pištoljem.
Piter... Piter Dženings je u selu. –Piter, vidiš li šta se ovo dešava?
Oprezno hodaju po krovu. Nadamo se da se ne čuju u sobama ispod.
Ovo se dešava sada, ako ikako možete da verujete u to. Na 20. olimpijskim igrama.
U krugu od nekoliko stotina metara neki sportisti i dalje treniraju na stazi za trčanje.
U toku je takmičenje u odbojci. Pogledajte ovo, ovo je upravo sada.
Takmičenje u odbojci u toku na Olimpijskim igrama.
Kao što smo rekli, Igre su prekinute,
ali tek po završetku takmičenja koje je bilo u toku kada je objavljeno saopštenje.
Sada, nazad na...
stvarni svet, pretpostavljam da biste to tako nazvali u ovom trenutku.
Iako ovo izgleda nestvarno.
Ide ptica, natpis.
Ne izgledaju uopšte pripremljeni. –Da. Ne izgledaju.
Uklanjamo rešetke.
Ovi policajci nemaju pojma šta rade. –Nije ni čudo što su izgubili rat.
Kakva šteta što većina ljudi ovo vidi crno-belo.
Ne u Americi. Svaki vozač autobusa danas ima televizor u boji. –I sportisti ovde.
Nemci su u svaki stan postavili televizor u boji.
Dakle, da li oni vide ono što mi vidimo?
O čemu pričaš?
Da li teroristi vide ovo?
Ovde ne primaju ABC. –Da, imaju. –Unutar Olimpijskog sela...
svaki sportista može pristupiti bilo kojoj međunarodnoj stanici.
Kamera dva, spusti malo dole.
Uvećaj.
To je TV.
Imam jasan pogled na prozor. Svetlo treperi. Može biti sa televizora.
Zar struja nije isključena?
Negativno. Jedinica je na putu za ABC.
Da li su upravo rekli ABC?
Kontrolna soba?
Policija! Zaustavite emitovanje! –Šta se desava? –Gasi! Kamere isključene! –Šta?
Hej! Jesi li jebeno lud? –Ne dižite pištolj na moju tim!
Isuse Hriste! Isključite sve kamere uživo!
Treća, Čarli, i ti, isključi Toranj kameru.
Srećnii? –Hej! Hej, hej. Šta se ovde dešava? –Upravo su nas isključili.
Ko je glavni? Ovaj momak? Vi ste glavni? Da? Govoriš engleski?
Odjebi iz mog studija! Napolje!
Napolje! –Prekidaj. –Isar 11, prekid operacije.
Sve jedinice nazad u bazu.
Policija sada silazi sa krova. Izgleda da odustaju od napada.
Izgleda da je ovo bio još jedan neuspeli pokušaj
da se situacija stavi pod kontrolu.
Da li je to bila naša greška?
Hajde... Pustićemo reklame, ok? Reklamna pauza, pet minuta. Idi na to.
Idemo. –Glavna kontrola... –Bejder, možemo li da razgovaramo?
Onda su trebali prekinuti struju do apartmana.
Nije na nama da ih još jednom proveravamo.
To... Marv, nije u redu ako smo pogoršali. Ti to znaš.
Ne znamo ni zašto su to otkazali. Nemci generalno izgledaju prilično izgubljeno.
Jesu. Slušam policijski radio. Lokalni policajci rade stvari
koje nikada ranije nisu radili. Nemačka vojska im je dala snajperske puške
i morala ih je uputiti kako da ih koriste. –Zašto nemačka vojska to sama ne uradi?
Nije im dozvoljeno da to rade. Nemački ustav. –To je smešno.
Priča se da je Izrael ponudio da pošalje specijalnu jedinicu
da im pomognem i da je Nemačka to odbila. –Oni samo prave jednu grešku za drugom.
I pokušavaju da deluje kao da imaju sve pod kontrolom. –Idemo dalje.
Mariana, hoću te u kontrolnoj sobi. Donesi radio. –U redu.
Dame i gospodo... –Nemci su se vratili pregovorima.
Ovog puta im se pridružuje ministar unutrašnjih poslova Genšer.
Lider je samo izgleda spreman da razgovara sa Genš... Čekajte.
Čekaj, pusti me uživo! Pusti me uživo!
Džime, Piter ima neke važne informacije. Idemo kod njega.
Upravo sam čuo da se nešto dešava u Konolištrase. Piter, imaš vesti?
Hvala, Džim. Da. Pre nekoliko trenutaka otvorio se prozor.
I, po prvi put, sada vidimo neke od talaca. –Ne, ne vidimo.
Mogli bismo i da slušamo jebeni radio.
Kamera dva, Toranj, da li neko od vas ima ugao za ovo? –Čist pogled, Mejse.
Jasno kao kristal. –I koliko je terorista vidljivo? –Do sada smo videli dva taoca.
Vodili su ih jednog iza drugog do prozora.
Jedan gerilac sa AK-47 iza njih. –Ovo je smešno. –To je užasan prizor.
To zvuči veoma dramatično, Piter. Dame i gospodo... jedan...
Žao nam je što ne možemo da vam pokažemo sliku uživo... –Da?
Džef, ponovo upali kamere. –Važi, Run. U redu, vraćamo se na posao.
Uključite sve kamere ponovo.
Kamere dva, nastavi. Kamera tri, nastavi.
Zna li neko ko je to? –Trener mačevanja.
Andrej Špicer. Dvadeset sedam godina.
Gledis, treba da napraviš potpis.
Andrej Špicer.
Naslov spreman. –Ubacite Špicer grafiku.
Izgleda da Špicer želi da kaže Genšeru nešto.
Sada je odvučen od prozora,
a zavese se opet zatvaraju.
Genšer razgovara sa vođom.
Deluje besno.
Šta ona govori? –Genšer je ponudio da se zameni sa izraelskim taocima,
ali teroristi su odbili ponudu.
Genšer insistira da uđe unutra da vidi kako su taoci. –Vođa uvodi Genšera
i još jednog službenika sada u apartman.
Neko je pitao, da li već znaju odredište za let. –Kakav let? –Let?
Priča se o odlasku iz zemlje.
Pa, gde bi ih mogli odvesti? –Koji aerodrom? –Ućutite svi, molim vas! Ućutite!
Oni daju naređenja. Policajka...
"Recite... recite vođi da je za to potrebno vreme, da se pripremi avion."
Pomenuli su dva helikoptera za prevoz talaca i terorista na aerodrom.
Koji aerodrom? –Nisu rekli. –Oni izlaze. Genšer deluje šokirano.
Samo Bog zna kakve je strahote video tamo.
Kairo... Oni... rekli su Kairo kao svoje odredište.
U redu, slušajte. Moramo da saznamo gde u selu mogu da slete ovi helikopteri,
i na koji aerodrom će ići za transfer!
Sunce počinje da tone iza zgrada. –Sjajno. –Postoji neki izlaz iz mraka ovde.
Ali ne mogu a da ne pomislim kako bi težak zadatak
ovo bio kada bi komandosi izašli u Olimpijsko selo po mraku. –Shvataš?
Da. –Riem je očigledan izbor, ali verovatno nije,
ima previše vazdušnog saobraćaja. –Augsburg? –Previše je daleko.
Nacije širom sveta... –Samo su spomenuli vreme leta
od pet do sedam minuta sa helikopterima. –Kako se zvao taj mali aerodrom
usred ničega, gde smo onda pokupili opremu? To je bilo nešto...
Feld... Furst... Furstenfeldbruk. –Furstenfeldbruk.
Da. To je bilo to. To je vojni aerodrom. –Furstenfeldbruk.
To bi imalo smisla. Tamo nema nikoga.
Ljudi. Čujete li to?
Šta se desava? –Da li vidimo ove helikoptere? Hajde, pokaži mi nešto.
Toranj? Vidiš li helikoptere?
Negativno. Ljudi, ja sam ovde slep. Hajde. –Gospodo, čujete li me?
Da, Hauarde, razumeli smo te jasno i glasno. –Vidim ih! Dva helikoptera.
Približavaju se sa jugoistoka.
Hauarde, gde si tačno? Jesi li u selu? –Da. Ja sam na kapiji 6.
Pustili su me posle boks meča.
Naleteo sam na Gerija ovde. Preuzimam njegov kanal.
Sada pričaju o autobusu.
Autobus koji ih vozi do helikoptera.
Hauarde, da li policija čisti područje? –Ne, prepuno je.
Svuda ima ljudi sa kamerama. Kao da je Elvis sleteo. –Oni će koristiti...
parking nivo ispod apartmana...
Tu je sledeće stepenište. Zgrada 12.
Hauarde, pogledaj iza sebe. Vidiš li stepenište? –Da.
Ok, idi dole i traži autobus. –Shvatio sam. –Svetlo u hodniku je upaljeno.
Izgleda da napuštaju apartman koristeći unutrašnje stepenište.
Ja sam na parkingu, a dole je potpuna ludnica. Policija i novinari su svuda.
Tu su ljudi sa kamerama pored ljudi sa oružjem.
Pusti ga u etar. –Nemamo konektor.
Povežite ovaj mikrofon. Pustite ga u etar. –Da. –Uspeo?
Da, da. –Džime, Pite. Povezujemo Hauarda ovde. Dobro? Idemo!
Hauarde, puštamo te uživo sa Džimom i Piterom.
Priča se da lete i taoci i teroristi. Da čujemo Pitera Dženingsa.
Hvala ti, Džime. Moje kolege i ja se trudimo da sklopimo delove.
Ali Hauard Kosel je trenutno na lokaciji. Hauarde, ovde Piter.
Imaš li nešto da prijaviš odatle? –Hauarde, kreni.
Svakako, Piter. Ja sam u garaži. Stižu teroristi i taoci, ruke su vezane.
Policija je ovde u ogromnom broju. Razvija se ka onome što mislim da
će biti pravi vrhunac. Ok, autobus je upravo stigao! Uvode taoce u autobus.
Teroristi imaju automatske puške. Guraju mlade sportiste u autobus.
Prema nepotvrđenim izveštajima, Kairo je imenovan kao destinacija za let.
Tu su helikopteri koji čekaju da odvedu taoce i teroriste na vojni aerodrom
za presedanje. –Uzmi trojku. –Džefe, ovde Toranj, gledam autobus.
Džime, upravo sam otrčao na most. Mogu da ih vidim. Izlazi jedan arapin.
Obasjavaju ga blicevi kamera iz svih pravaca.
Skoro da liči na rok zvezdu koja hoda po bini.
Sada mogu da vidim izraelce, čujem nešto. Ljudi koji viču sa prozora i balkona,
ali ne znam šta je to. –Shalom! Shalom!
To je "šalom", hebrejska reč za mir.
Propeleri se okreću a helikopter se podiže.
Izraelski sportisti napuštaju olimpijsko selo,
ne kao slobodni i ponosni takmičari svoje zemlje,
već kao žrtve brutalnog terorističkog čina.
Prvi helikopter sada je nad glavnim olimpijskim stadionom,
leteći oko ove neverovatno visoke olimpijske kule.
Letenje do onoga što izgleda kao poslednje poglavlje teškog dana.
Proširite predstavu sportom dok ne dobijemo vesti sa aerodroma. –Sport? –Da.
Džim će izgladiti prelaze.
Jebi ga, i ja želim da vidim. –Izvinite. –Žak, vrati se ovamo.
Dva minuta!
Karteru, uzmi 16 mm. Uzmite snimak sa aerodroma.
Ti ćeš ići s njim. Uzmite moj auto. Ti si jedina koji govori nemački. –Ok.
Gde je parkiran? –Pozadi. Plavi BMV. –Ok. –Da li će ih stvarno pustiti da odu?
Ne znam. –Pa, kako se ovo završava? Pucnjavom?
Trebaće vam zvuk. Henk.
Trka na 10.000 metara bila je blizu polovine
a ispred je bio Dejve Bedford iz Engleske, sledi mali Miruts Ifter iz Etiopije,
i Marijano Haro iz Španije.
Zadnji deo grupe, Lase Viren, u tamnom dresu... –Hej ljudi,
Mislim da ovde nema šta da se radi. Kako bi bilo da se samo vratim u studio,
dam neku analizu? –To je sjajna ideja, Dženings.
Vrati se ovamo što pre možeš.
Čarli, mogao bi da vratiš kameru dva nazad u studio.
Džef? Džef, da vidiš ovo. Mislim da je to otac Davida Bergera.
Da li ste dobili pomoć od bilo koje vlade ili bilo koje agencije?
Ne. Sve informacije koje imamo dolazi iz vesti na televiziji.
Samo se nadam da će situaciju staviti pod kontrolu...
i da se uskoro čujemo sa našim sinom. –Da li nešto želite da kažete svom sinu, sada?
Mariana, da li me čuješ? –Samo želim da dođe kući.
Zaboravi, predaleko su.
Marv, imaš li nešto? –Sačekaj samo sekund.
Navodno je na aerodromu nastao pakao.
Puca se.
Bože.
Karter?
Napolju je ludo. Ogromne saobraćajne gužve, stotine ljudi blokiraju put.
Policija nije mogla da prođe ni sa svojim tenkovima. –Tenkovi? –Da.
Vidite li ta svetla? To je aerodrom.
Svi su samo ostavili svoje automobile i otišli tamo.
Kako si se vratio ovde?
Mariana je ubedila nekog tipa da nam pozajmi svoj moped.
Evo ih!
Ovo je sjajna stvar, Kartere. Moramo dobiti više ovoga.
U redu.
Ovo je ovde beskorisno. Video sam neke govornice.
Pozvaćemo čim bude bilo kakvih vesti.
Čuješ li pucnje?
Koliko još klipova u paketu? –Dva. Oko deset sekundi. –U redu.
Spreman jedan. Uzmi jedan. –Sada je sa mnom Piter Dženings,
koji je ceo dan izveštavao direktno iz sela. Pitere, kakvi zaključke
izvlačiš iz ovih snimaka? –Jasno, nemačke vlasti žele da završim ovde i sada, Džime.
Ali sada moraju da improvizuju. I do sada se nisu u tome pokazali baš dobro.
Nema daljih izveštaja... –Halo? Mariana je na telefonu.
Ali šef Olimpijskog... –Prebaci mi. Da? –Da li se snimak može iskoristiti?
Da, da, trenutno ga gledamo. Emitujemo ga. Zašto? –Slušaj, ovde se šuška
da su taoci slobodni. –Šta? –Taoci su slobodni.
To su neverovatne vesti! To je... Čekaj. Svi! Slušajte ovo!
Mariana, reci šta si mi upravo rekla.
Poslednjih sat vremena slušamo pucnje.
Pre nekoliko minuta pucnjava je iznenada prestala.
Onda je čovek iz kancelarije Hansa Klajna došao sa aerodroma
i rekao da su svi taoci slobodni.
Da li je to potvrđeno? –Ne znam, Džef. Ljudi ovde slave. Svi su...
Prokletstvo! Pronađite svoju prokletu telefonsku govornicu!
Halo? –Pogledajte nemce. ZDF. Sada.
Ne znam šta govore, ali zvuče prokleto srećno.
Pojačaj to. Tamo. –Moram da idem.
Ne, ne, ne. Ostani na liniji. –Svi žele ovaj telefon.
Treba mi nešto da prevedeš. Ok? Prevedi ovo. –Fric Hatig je na licu mesta
na aerodromu u Furstenfeldbruku. I upravo je potvrdio, i citiram,
''Tokom brzog, ali intenzivnog obračuna,
izgleda da su svi taoci uspeli da pobegnu." –I on to kaže. Svi su slobodni.
ZDF kaže da su svi slobodni. –Onda neka Džim to objavi.
Da, proveriću sa Marvom, ok? Sačekaj. Marv? –Da. Mi to gledamo.
Da li je potvrđeno? –Ne još.
Vidim Klajnovo press osoblje na telefonu.
Čini se da imaju ozbiljne sumnje. Nemojte još emitovati. Sačekajte potvrdu.
Marv kaže da to još nije potvrđeno. –Onda imamo Džima da upotrebi frazu,
"kako čujemo."
Vidi, Marv, mi... idemo sa tim. Ali koristićemo frazu "kako čujemo."
Gde je Run? Pusti me da razgovaram sa njim.
Džef, ne emituj to. Potrebna su nam dva potvrđena izvora.
Marv, moramo da idemo sada –Ako emitujemo, onda će i svi ostali.
Pa šta? Dozvolićemo CBS-u ili NBC-u da preuzmu? –Ovo nije takmičenje.
Sačekajte potvrdu.
Džef? Da li čuješ...
Džime. Dobijamo dobre vesti. Zvuči kao da su svi taoci slobodni.
Ali moramo da koristimo frazu "kako čujemo", u redu? –Kako sada čujemo,
izgleda da su nemci uspeli da oslobode sve taoce,
ali još uvek ne znamo šta se tačno tamo dogodilo.
Svi to sada objavljuju. Svi oni samo slede nas.
Onda je dobro da smo to prvi objavili. –Da, znaš, Klajn ne može ni da pronađe
tipa sa ograde koji je to rekao. Govorimo o vesti u celom svetu
na osnovu reči nekog misterioznog čoveka, koje niko nije uspeo da potvrdi. –Ma daj.
Run je želeo da to uradim. –Ne, ne, Džef, Džef, ne. Povukao si okidač.
Ne Run! Na ZDF-u je, Marvine! To je nemačka državna televizija. –A ovo je ABC!
I ja sam garantovao za tebe, Džef! Garantovao sam za tebe.
Nikada nismo rekli da je to činjenica. Koristili smo "kako čujemo".
Da, to je jebena tehnikalija, Džef.
Džef? Džef! Evo.
SVI IZRAELSKI TAOCI OSLOBOĐENI
Zvanično je. Slobodni su. –Da vidim to!
Marv... –Da. Zaboravi... zaboravi.
Stardžer je.
Živeli! –Živeli! Dobar posao, svi. –Živeli! Dobar posao, svi. –Živeli.
Zaista dobro. –Ipak, nismo još gotovi. Treba nam pristup policiji na aerodromu.
Govorim o intervjuima, iza scene, tako nešto.
A možda čak možemo i da razgovaramo sa taocima.
Šta? –Rekao je da smo napravili istorijsko emitovanje.
Verovatno je više ljudi ovo videlo nego kako Armstrong sleće na Mesec.
Znači, dobićeš veliki bonus. –Treba mi jebeno piće.
Ti? –Da. O, da.
Mejson na palubi? –Da. Klinac je dobar, zar ne? –Da.
Lahaim. –Sada je u našem studiju sekretar za štampu kancelara Branta, Konrad Alers.
Čast mi je... –Alers je ovde. –Kada je dogovoreno, znate li,
da dozvolite gerilcima da odu od zgrade do helikoptera? –Pa, pre samo dva sata.
Ali naravno, to je bio deo igre.
Nikada nismo hteli da ih pustimo da slobodno napuste ovu zemlju.
Veoma mi je drago da je, koliko sada vidimo, ova policijska akcija bila uspešna.
"Koliko vidimo"? –Naravno, tu je nesrećni... –Šta je to?
prekid Olimpijskih igara, ali, mislim, ako sve to bude
kako se nadamo da će biti.
"Kako se nadamo"? –Mislim da će to biti zaboravljeno posle nekoliko nedelja.
A ako su izveštaji, kako ih čujemo, istiniti,
Igre će se nastaviti verovatno već sutra. –Pa, sasvim sam siguran,
i morate shvatiti da za nas nemce, je to bila tragična situacija
da se sve ovo dogodilo jevrejskom narodu. Znate, posle sve naše prošlosti,
naravno da je to bio naš glavni... naša glavna ideja da ove izraelce oslobodimo,
inače, znate... neka stara sećanja bi se možda vratila.
Nešto u redu. –Mislim da su ljudi u svetu jako svesni
da ti volonteri... –Mogu li da upotrebim tvoj telefon?
da su oni koji su danas pokušavali da oslobode izraelce bili nemci.
Da, nadam se da neće zaboraviti. Da to neće zaboraviti.
Hvala vam puno, gospodine sekretare.
Cenim što ste odvojili vreme da razgovarate sa nama. Hvala vam puno.
I gotovo. –Ima li vesti od aerodromske policije? –Ne mogu da dobijem. –I ovde isto.
Na čekanju 20 minuta. –Šta je sa taocima?
Zar ne mislite da bi trebalo da im damo odmor? –Možda.
Momci, šta je sa vozačima autobusa,
piloti helikoptera? Hajde, moramo biti kreativni ovde, imamo priču da ispričamo.
Dajte da razgovaram sa Hansom.
Zašto ne mogu... Molim vas da razumete, ne možemo još ništa da potvrdimo.
Kako to mislite? Konrad Alers je to upravo objavio na televiziji uživo.
U našem studiju. –Kancelarija se ne oslanja na drugima.
Pucnjava i dalje traje. –Šta ste upravo rekli?
Na aerodromu još uvek traje pucnjava.
Još uvek se puca na aerodromu! –Šta?
Pogrešili smo. Još uvek se puca na aerodromu. –Ko puca?
Džim mora da ode u etar i kaže nešto. –Znam da nije istina! Jer i ja imam jebeni TV!
Samo mi reci šta se desilo! –Džim, Piter. Slušajte, ovo će biti teško.
Hans, pitam te. Pitam te kao prijatelja.
Molim te samo mi reci šta se desilo.
Najnovija informacija koju dobijamo sa aerodroma
da je, citiram, "potpuni pakao izbio tamo", da se još uvek puca,
da postoji izveštaj o zapaljenom helikopteru,
ali izgleda da je sve zabuna. Ništa nije sigurnono.
Nemamo pojma šta se desilo sa taocima.
Ali jedan od muškaraca, koji je bio talac,
koliko znamo, još uvek je živ. –Run. –Dejvid Berger,
koji je išao na Univerzitet Kolumbija. –Džef.
bio je jedini član rođen u Americi... –Hodnik. molim te.
izraelskog tima koji je bio zarobljen. Bio je dizač tegova,
preselio se u Izrael pre samo dve godine. –Pa, obaveštavaćemo vas... –Ostani tu.
Šta se desilo?
Svi... svi oni.
Šta ako je ovo samo glasina? Mi ne... Šta su rekli? Rekli su da je bilo pucnjave.
Da li su... –Klajn je čuo iz tri različita izvora. Gotovo je.
To je sranje. Još uvek imamo tim tamo. Još nas nisu ni pozvali.
Mi... moramo da uradimo nešto... Poslaćemo drugi tim tamo.
Ovog puta idem sa njima. I moramo ovo da ispravimo.
Ovo je naša šansa da to uradimo kako treba, Run. Hajde. –Džef.
Mariana je na telefonu.
Da. Mariana?
U redu, hvala.
Kamera jedan, krupno Džima. Samo Džim.
Džim? –Toliko drugih ljudi. –Svi taoci su mrtvi.
Gotovo je.
Spreman jedan. –Uzmi jedan. –Upravo sam dobio poslednju vest.
Kad sam bio dete, moj otac je govorio,
''Naše najveće nade i naši najgori strahovi retko se realizuju."
Naši najgori strahovi su se večeras ostvarili.
Sada su rekli da je bilo 11 talaca. Dvojica su ubijena u svojim sobama...
jutros... juče ujutru. Na aerodromu je večeras poginulo devetoro.
Svi su otišli. Ali sve je gotovo.
Izraelski olimpijski tim je uništen. Većinom. Ali šta će biti sa Igrama
20. olimpijade? Niko od nas ne zna šta će biti sa... tokom svetske istorije.
Ne znamo.
Hej. Jesi li dobro?
Ne...
U Nemačkoj su stradali nevini ljudi. Ponovo.
I nismo uspeli. Nemačka nije uspela.
Mariana, žao mi je što sam te poslao tamo.
Mogu samo da zamislim stvari koje si videla.
Ništa nisam videla. –Bila sam tamo sa stotinama ljudi, gledali smo u noć.
Čekali smo da se nešto desi, jer smo hteli da to slikamo.
Džef? Run bi želeo da popričate.
Vidimo se sutra. –Da.
Sačekaj sekund. Sutra će biti komemoracija na stadionu u 10:00 časova
Nabavio sam nam pticu. Džim i Dženings će komentarisati i želim da ti budeš glavni.
Znam da možda neće biti tako, ali ti si danas napravio pakleni posao. –Ali...
Ali to je bila katastrofa.
Odmori se.
Run?
Moramo da razgovaramo o jednosatnom specijalu za sutra.
U redu. Nazvaću te odmah. –Imam predlog.
Nosimo blic na aerodrom.
Helikopteri će i dalje biti tamo.
Videćemo ih na dnevnom svetlu. Šta je od njih ostalo.
11 IZRAELSKIH TALACA, 1 NEMAČKI POLICAJAC I 5 PALESTINSKIH TERORISTA JE POGINULO U NAPADU
5. SEPTEMBRA 1972. JE PRVI PUT JEDAN TERORISTIČKI AKT EMITOVAN ŠIROM SVETA
900 MILIONA LJUDI JE GLEDALO
by djdr
Preuzeto sa www.titlovi.com