Прокляття.
Не підходь!
ТИХИЙ ОКЕАН, 1987 РІК
ЧОТИРИ ДЕСЯТИРІЧЧЯ ХОЛОДНОЇ ВІЙНИ
Вигнанець-1, ми у двійці, доповідаю.
Червоний Гак 3507, бачу двох противників.
Л-НТ ТРОЙ КЕЛЛІ «ДУШОГУБ»
Купив доньці Андертона ляльку-капустку
на день народження.
А чому вони такі дивні?
АУТСАЙДЕР
- Ти про що? - Бачив їхні обличчя?
Малесенькі очі й величезні щоки.
Вони ніби на стероїдах.
МАЛЛЕТ
Мені подобається. Схожі на немовлят.
Я б реготав до сліз із такого немовляти.
Вигнанець-2, бачу ворога. Як я розумію, їх знаходять на городі.
Так спокійно це кажеш.
Де поділися старі добрі ляльки?
ГРІМ
- Ми робимо вправу? - Оп.
Росіянам не терпиться.
Беру північного. Ввімкнути запис. Працюємо.
Вигнанець-2, беру південного. Починаю форсаж.
І що ти робитимеш?
Босе, тобі ніде дітися. Здаєшся?
Ага, подивимось.
Північного збито. Долітався, Нікіто.
- Зараза! - Ворога знищено.
Аутсайдере, доповідай.
Південного збито, брате.
Гадаю, наші радянські колеги
сильно збентежились.
Тобі пощастило, лейтенанте.
До зустрічі на кораблі.
Душогубе, схоже, у мене несправність системи управління.
Що сталось?
Заклинило правий елерон. Керую лівим крилом.
Гаразд, тримай курс. Я тебе огляну.
Так, бачу.
Я не зможу сісти на корабель.
- Вежа, прийом. - Прийом.
Посадіть моїх хлопців. Я затримаюся з Громом.
Удачі, брате.
- Прокляття. - Не дрейф, Громе.
Ми все полагодимо.
Не вийде. Пальне закінчується. Я майже пустий.
Треба виходити.
Ні. Подумай про платників податків.
Хочу дещо спробувати. Просто…
Постарайся тримати літак стабільно.
Що ти в біса робиш?
- Розклинюю твій елерон. - Як?
Не турбуйся. Випусти шасі, лети по приладах.
Надто нестабільно.
Я знаю. Це божевілля, але слідуй за мною.
Обидва загинемо.
От дідько. Припини!
Усе гаразд. Я професіонал.
Не виходить.
На друге коло, 382. Ви протараните вежу.
Це правда. Досить.
Іди по приладу посадки. Заходь на глісаду.
Зараз відчуєш тиск.
Гаразд, я твій боржник.
Це я твій боржник.
Ти зробив мене пілотом місяця.
Мені дозволять припаркувати літак біля виходу.
Я кажу родинам заручників:
ми не склали рук.
Ніколи не складемо.
І я обіцяю, ми вживемо всіх законних заходів,
щоб звільнити ваших рідних із неволі. Але я також маю…
- Що каже лікар? - Що проживу ще 75 років.
Перестань. Цей новий засіб тобі допомагає?
Кажу ж тобі, я одужав.
- Одужав? - Вибачте.
На території лікарні треба перебувати у візку.
- Справді? - Перестань. Ні, не треба почи…
Не варто замовчувати інформацію про засіб.
У мене гарна стресостійкість.
Господи. Досліджується новий препарат.
Діє на щурах, тож має допомагати.
Не хочеш сходити в бар? Злопаємо по стейку.
- А ти з друзями не йдеш? - Мої друзі — це ти.
Дякую, синку.
Але якщо хочеш підбадьорити, краще сходи в бар із приятелями.
Зроби вигляд, що не йдеш на жертви заради мене.
До того ж у мене сьогодні побачення із цією кралею.
Чудово.
З вечері на поминки.
Ну ти дурко.
Прошу тебе, не вір Горбачову.
Я не впевнений, чи проблема в Горбачову.
- Здається… - О ні.
- …людина робить якісь реформи. - Він член Політбюро.
Закоренілий комуніст.
- Попри всі його заяви. - Ти Капітан Америка.
- Саме так. - Якщо чесно,
для мене капіталізм і комунізм однакові.
- Що? Уся радянська система… - Нащо ти почав?
- …кидає виклик людському єству. - Це надовго.
Реформи не врятують,
- якщо система зламана. - Я не хочу лекцій.
- Авжеж. - Ти не хочеш лекцій.
- Ленін, Сталін… - Ми в кіно зібрались?
Вони вдають, що люди живуть у якомусь… Вітаю.
Живуть у великому щасливому колективі.
Але чомусь цей колектив існує за рахунок
особистих свобод.
- З дороги! - Вибачте. Обережно за кермом.
От візьмімо мене.
Усі погодяться, що я найкращий пілот на Третьому флоті.
Громе, не сперечайся.
- Як не соромно! - Врятуй мене, Трою.
- Не соромно. Аж ніяк. - Рятуйте мене.
Бо в Америці ми цінуємо найкращих.
- Ага. - Винагороджуємо досягнення.
А знаєте, як у них?
Як? Розкажи їм.
- Ніяк. Ти звичайний товариш. - Гм.
- Це не суспільство. - Ви підлизуєтесь?
- Це тюрма. - Що?
І кожен, кому не вдається звідти вирватись, стає…
- частиною проблеми. - Кожен?
Навіть цивільні, які просто там живуть?
Мовчання — це співучасть.
- Найкращі стрільці! Вітаю. - Здоров.
У такі моменти я радію, що існує цей фільм.
- Привіт. - Джентльмени.
Командере.
ХАРДВІК
Усе гаразд, сер?
Відійдімо на два слова?
Лише лейтенант Келлі.
Мені доповіли про твою витівку.
Я вирішив допомогти веденому пілоту
- й урятувати літак… - Розслабся.
Я не прийшов тебе лаяти.
Чув назву «Великий птах»?
Не з передачі «Вулиця Сезам».
Тоді ні.
Операція «Великий птах».
Управління космічної розвідки з 1971 року запускає супутники,
щоб спостерігати за діяльністю росіян… у віддалених регіонах СРСР.
Але роздільна здатність занизька.
Тож іноді ми відправляємо літаки для кращого огляду.
Вам потрібен розвідник.
Щоб я пілотував літак-розвідник.
Вирушаєш на авіабазу Рамштайн у Німеччині завтра о 4:00.
Там я розповім.
І це таємна операція, тож нікому ні слова.
Дякую, сер. За надану можливість.
Це я тобі дякую. За те, що заслужив.
Ми отримали знімки, що можуть свідчити
про будівництво росіянами ракетних шахт на південний схід від Няндоми.
Для нас це означає політ углиб радянської території на 2000 км.
Тобто по 30 хвилин туди й назад.
Наскільки нам відомо, об’єкт захищають чотири комплекси ППО.
А найближчий аеродром знаходиться в Осьмино за 300 км на схід.
Усе це говорить про те, що росіяни там не матрьошки роблять.
Ти летітимеш на висоті 24 000 м, за межею досяжності ППО.
Робиш знімки й драпаєш.
В аудиторії пусто, Келлі.
Сер, ви сказали 24 000 м.
Хіба це не перевищує максимальну висоту U-2?
Так точно. Але ти летітимеш не на U-2.
SR-71 «Блекберд».
Максимальна швидкість — понад 3 махи, висота польоту — 25 900 м.
Найбільш висотний, найшвидший літак у світі.
Який красень.
Справжній звір.
Може обігнати ракету.
Ти будеш у скафандрі.
Але він не врятує, якщо катапультуватися на швидкості понад 1 мах.
Сер, хіба це не має бути операція ВПС?
Це таємна операція. Завдання виконується для ЦРУ.
- Мене виведуть у резерв? - Тимчасово.
Твої навчання з подібними камерами
дали тобі унікальну підготовку.
Ти летітимеш із пілотом ВПС.
Оператором РЛС? Не першим пілотом?
Не цей раз, кальмарику.
Майор Сандерс. Лейтенант Келлі.
У майора 23 вильоти на «блекберді».
- Радий знайомству. - Ага.
Ви потрапляли на ньому під обстріл?
Якби так, то вже б не літав.
Це не ганяти по пиво в тактичній авіації. Розвідка вимагає інтелекту.
Розумію. Так.
Просто дивіться на радар, а решту я зроблю.
Гаразд. Познайомлю ворожу ракету з…
бровастим дядьком, що сидить зі мною в кабіні.
Обмін люб’язностями залиште на землі.
А в небі ви або одне ціле, або покійники. Запам’ятайте.
Так, сер. Вибачте за насмішку з брів.
Просто такі обличчя в кошмарах сняться.
Боже, тату.
Я в порядку.
Я вже подумав, що ти підчепив дівчину.
Ну, можливо. Побачимо.
Мені хвилюватись?
Ні-ні. Це буде… легка прогулянка.
Де гулятимеш? Лівія?
Іран?
Ну, це… секретна прогулянка.
- Дивися не вскоч у хал… - Ні, аж ніяк.
Не бійся. Мушу бігти.
Я… люблю тебе, татку.
І я тебе, малий.
ПОЛЕГЛІ ГЕРОЇ НАВІКИ В НАШИХ СЕРЦЯХ
Добре.
Запхни жетон у черевик.
Прошу?
Ланцюжок може задушити при катапультуванні.
У нас кожен це знає.
Справді? Кожен знає?
Перевірка тиску в баку.
Тиск 0,09 бар. Закриваю заслінку.
Гадюка-43, перевірку завершено?
Плюс. Заслінка в нормі.
Панорамна камера в нормі.
Гадюка-43, вітер 265°, 8 км/год. Зліт дозволяю, смуга 26.
Сандерсе, ти одружений? Діти є?
Коли отримаю полковника.
І я так кажу. Думаєш, тому нас обрали?
Без зв’язків?
Ми не повинні розмовляти.
Ти розумієш, що вийде, якщо здійсниться твоя мрія?
Що вийде?
Засновник мережі KFC.
Ніхто раніше не зауважував?
1700 вузлів.
Та 11 трав і спецій.
Один великий шмат землі.
Ешелон два-чотири-нуль.
Прийнято.
Ви входите в радянський повітряний простір,
824 км до цілі.
Панорамну камеру ввімкнено. Готово.
Щось видно?
Над ціллю все розмито. Навряд чи вийдуть якісні знімки.
База, це Гадюка. Погана видимість. Чекаю вказівок.
Гадюка, знизитися на тринадцять-сім-нуль.
Усе буває вперше.
Прийняв. Тринадцять-сім-нуль.
Інша справа.
Почався запис. Ми бачимо ціль.
Молодці. Набирайте висоту й повертайтесь.
Об’єкт на п'ять-вісім-нуль.
Прокляття.
Бачу противника, п’ята година. Увімкнено радіоперешкоди.
Навіщо віраж? Ми втрачаємо швидкість.
Усе під контролем.
Не схоже. Він наздожене.
Розумієш, Келлі? Ось чому ти другий пілот, а я…
Сандерсе? Сандерсе, прийом.
Гадюка-43, режим захисту. Падіння на схід.
160 км на захід від Печори.
Пілот не відповідає, а я втратив керування.
Ну давай.
Правий двигун відмовив.
Мейдей, мейдей, мейдей.
Гадюка-43, широта 65.18, довгота 72.10.
ОБЕРЕЖНО
Я мушу стрибати.
На такій швидкості не можна!
Я в курсі.
Ось і все. Іди сюди.
Так.
«НАЙКРАЩИЙ СТРІЛЕЦЬ»
СТРИБОК ДЛЯ ЛЮДСТВА
Я ЛЮБЛЮ НЬЮ-ЙОРК
Що це? Агов!
Добре. Ти живий.
Хто ти? Де я?
Мене звати Ніколай Устінов.
Але зви мене Нік.
І ти в мене вдома.
Ласкаво прошу. Для мене це честь.
Чому я прив’язаний?
Я прив’язав, щоб ти не рухався під час операції.
Якої ще операції?
Уламок у нозі. Я його витяг і зашив артерію.
Було море крові.
Ти кричав, але це моя вина.
Не маю належного знеболювального.
А тепер… можеш розв’язати?
Авжеж. Скоро, так.
Але ти маєш відпочити, щоб рана загоїлась.
Добре. А як розуміти… всі ці американські штуки?
Ти не повіриш, але я безмежно захоплююся вашою країною.
Вашою демократією і вашою культурою.
І вашою кухнею.
Я ніколи не був у МакДональдзі, але мені б там сподобалось.
Ти думаєш, що я божевільний.
І це правда?
Я мрію коли-небудь поїхати в Америку.
Подорожувати від узбережжя до узбережжя в кемпері.
- Круто. - Поки що не знаю…
як би я заробляв на життя.
Але у вас країна можливостей.
Ага.
Хочу тобі дещо показати.
Це особлива річ, але заборонена законом.
Через неї можна потрапити за ґрати.
Я переглядав її сотню разів.
І щоразу я уявляю себе героєм фільму.
Повторюю його вчинки.
У нас тут важко знайти американські фільми,
але торік я дістав піратський запис із відео…
«Найкращий стрілець».
Він підтвердив усі мої уявлення про ваших людей.
І ось одного дня з’являєшся ти.
Зійшовши з неба, як провидіння.
- Ніколаю… - Стоп!
Нік. Називай мене Нік.
Нік. А я Трой.
- Радий знайомству, Трою. - Ніку, дякую, що підлатав мене.
Але, як ти розумієш, мені треба йти.
Я на території противника.
Я не кажу… що ти противник. Правильно?
Навпаки. Я твій найбільший прихильник.
Це добре.
Тож ти розумієш, чому я маю перейти кордон.
Авжеж. До Фінляндії найближче.
Скільки кілометрів?
Дві тисячі.
Ох, чорт.
Два роки минуло.
А що ж ви раніше не поміняли, коли Черненко помер?
Мені неприємно вішати портрет людини,
що руйнує мою країну.
Горбачов вважає, що він її рятує.
Я пам’ятаю часи, коли Росія була імперією.
Пів світу було під нашим впливом. А тепер що?
Програємо в безкровній війні бездушній супердержаві.
А цей лисий бовдур хоче, щоб ми зблизилися з ворогом.
Що сталось?
Над Хоровою збито американський літак-розвідник.
Вважають, один пілот катапультувався.
Місце падіння знайшли?
Ще ні. Пошук веде генерал Коржев.
Уже ні.
Гусаче, зажди!
Господи.
Гусак і Маверік були не просто екіпажем.
А найкращими друзями.
Так, друзями.
Зараз чоловік, що знімає, виходить до туалету.
Пам’ятаєш, що буде далі?
Не пам’ятаю. Вибач.
Не страшно. Як м’ясо?
Ну, воно… досить жорстке.
Але з кислинкою. Тож…
Узимку важко знайти свіжу ведмежатину.
Я їм ведмедя?
Так, я заготовив 40 кг у погребі.
Їж досхочу.
Дякую. Що це?
Самогон. Я вигнав із буряку.
- У діжці. - Гм.
Щось буряку не чути.
Дуже дякую.
Я помітив на костюмі, що в тебе позивний… «Душогуб».
Можна поцікавитися чому?
Нехай це буде між мною і друзями.
Ясно.
Сподіваюсь, колись ми з тобою теж станемо друзями.
Безперечно. Напевно, мені пора.
Якби ти мене розв’язав, я б собі пішов.
Але якщо я розв’яжу, ти підеш.
Так. Я щойно це сказав.
Схоже, ти не розумієш свого становища.
Між тобою і безпекою — тисячі кілометрів.
Червона Армія вже тебе шукає.
А як знайде, то передасть у руки КДБ.
Я б навіть ворогу цього не побажав.
Повір, я твій прихисток.
Я не можу тут залишатись.
Лише до завершення Холодної війни.
Холодна війна триває 40 років.
Саме так. Скільки ще їй тягтись?
Гаразд. Можливо, твоя правда.
Слухай… Було б необачно робити це в моїй ситуації.
І я б тебе не відпустив.
Авжеж. Послухай.
Тож давай я залишусь, доки не стане безпечно.
- Чудово. - Добре.
Ти триматимеш… мене прив’язаним увесь цей час?
Авжеж ні. Просто я хотів знати, що ми можемо довіряти один одному.
Я повністю тобі довіряю. Ніку, дякую.
- Без питань. - Ага.
Ми чудово проведемо час.
Це добре.
Так значно краще.
Вибач, Ніку.
Прошу, не йди.
А ти спритний.
Дуже ефективний захват.
Ти собі гірше робиш. Краще зупинитися.
Гаразд. Твоя взяла.
Прекрасно.
Шукай ключі.
Друже, повертайся до хати.
Я зроблю чаю.
Прошу, з’єднайте з американським посольством.
Негай…
Це вам. Вчу англійську.
Ні-ні. Акуратно. Без рук.
Я йду.
Послухайте, усе гаразд. Усе…
Ні!
Отак.
Ніколаю!
Що ви накоїли?
Це за них.
Хто ти? Де навчився так битись?
Думаю, ти сам би впорався, якби не поранення.
У вас бойова підготовка набагато краща за нашу.
«За нашу»? Ти був військовим?
Неважливо.
Для мене важливо. Я хочу знати, з ким маю справу.
Колись давно я був офіцером КДБ.
Стривай. КДБ? Що ти там робиш?
Уже нічого.
Я очолював відділ секретних операцій.
Контррозвідка. Допити.
То ти чудовисько.
Я вірив, що дію в інтересах своєї країни.
Авжеж.
Але коли моя донька виросла й запитала, чим я займаюсь,
мені було… соромно зізнатись.
Коли людина чимось довго займається,
це перестає бути її роботою.
Це стає її єством.
Тобто я маю повірити, що ти від усього відхрестився,
переїхав сюди й став відлюдником? Так?
Я хотів триматися якомога далі від системи.
А я маю триматися якомога далі від тебе.
Слухай. Якби я був чудовиськом, то чому б прихистив тебе?
Чому б няньчився з тобою і товк пики в барі?
Я допоміг ворогу народу.
За це дають смертну кару.
Я ціную твою допомогу.
- Вибач, що підпалив тебе. - Ти хотів додому.
Де я став собою.
Навіть не додзвонився в посольство.
Якби додзвонився, то комітетчики вже були б у нас.
Влада слухає всі дзвінки в посольства.
- А по цій штуці? - Це реліквія.
Тягне на 30 кілометрів, якщо пощастить.
Єдиний вихід — знайти десь «Алтай».
- Це що? - Мобільний радіотелефон.
Не відстежується і не прослуховується.
Добре, і де ж його знайти?
Ніде. Їх мають лише партійні функціонери.
Гадаю, їх тут не надто багато.
Ні, тут немає.
- Але… на озері Воже. - Воже?
Багато хто з депутатів Верховної Ради має там дачі.
Це далеко?
Десь на півдорозі звідси до Москви.
Чудово! Ми викрадемо «Алтай»,
я зателефоную в посольство, і мене витягнуть.
Що?
Тебе врятують, але я…
Так.
А якщо я заберу тебе в США?
Ми не маємо права емігрувати, Трою.
Не маєте. Але я збитий пілот.
Я стану національним героєм. Може, отримаю Медаль пошани.
Посольство мені не відмовить.
Не все так просто.
У мене дочка в Москві. Я її не покину.
Її теж заберем.
Вона не поїде. Не вірить, що я став іншою людиною.
Поговори з нею. Переконай.
У нас не заведено… ділитися особистим, як у вас.
Ти казав, що мрієш стати американцем.
Почни поводитись, як американець.
Ніку, допоможеш мені?
Спокуса велика, але й ризик великий.
Слухай. Хіба не настав час
«вирушити в небезпечну зону»?
Кенні Логгінс.
Хороший жарт.
То ми домовились?
Дай-но я доп’ю, а потім скажу.
Авжеж.
За це треба випити.
До дна.
Ну чого ти!
Це малесенька чарка!
Чим можу допомогти, товаришу?
Олександр Волков. Держбезпека. Я можу ввійти?
Ви живете тут один, чи не так?
Так.
А що сталось?
За 12 кілометрів звідси впав літак.
Ми опитуємо місцевих мешканців, чи не бачили вони що-небудь.
Ні, нічого.
Зрозуміло.
Моя донька, Анна.
Ви служили в КДБ?
А як…
Ваш перстень із печаткою.
Який відділ?
Група «Альфа».
Я ціную вашу службу.
Що змусило вас піти?
Голова вже не та.
Мені здається, у вас гострий розум.
Що тут унизу?
Погріб.
Будьте ласкаві.
Там нічого нема.
Ну добре.
Піймав вас.
Самогон?
Так…
Ви знаєте, що перегонка спиртних напоїв протизаконна?
Вибачте, товаришу Волков. Я не знав…
Я вас прошу.
Давайте так.
Вип’ємо по стакану,
і це буде наша таємниця.
Авжеж.
Смак буряка.
Дуже дякую.
Нагадує мені самогон, який ми пили в Празі в 68-му.
Я був лише молодшим лейтенантом.
Ми провели два місяці в казармах, майже нічого не роблячи.
Тому пили.
Вам має цього не вистачати.
Дух товариства.
Жертви, які ми приносимо заради нашої Батьківщини.
Я думаю про це постійно.
Ну…
дякую за все.
Мушу продовжити опитування.
Звісно.
Сподіваюсь, я зможу знайти вас тут, якщо нам знадобиться поговорити ще раз.
Якщо щось спаде на думку,
не соромтеся телефонувати.
Бажаю вам міцного здоров’я.
Вам і доньці.
Господи.
Ти б йому ще стіл накрив.
- Це погано. - Чому? Він пішов.
Він допитає п’яничок. Нас вирахують.
Треба негайно тікати.
Ох, скажу тобі, цей самогон пече.
Спереду і ззаду, Ніку.
Не знаю, чи так безпечно.
На безпеку немає часу.
Твоя борода лізе мені до рота.
Може, покладеш руки на кермо або скинеш швидкість?
Ми не знаємо, чи вони вийшли на нас.
Треба змінити зовнішність.
Якщо вріжемося в дерево, нас мама не впізнає.
Як довго їхати до озера Воже?
Три дні.
Але ми доберемося за один.
Як це?
- Ми не їхатимемо. - Що ти робиш?
Мою машину шукатимуть.
І?
Ти б краще вийшов.
Що? Чому?
Так.
А це озеро?
Міг би мене попередити.
Перепрошую. Я думав, ти знаєш, як замітати сліди.
Хіба пілотів не вчать цих методів?
Ні, Ніку. Нас не вчать пускати під лід літаки.
Куди ми йдемо?
Залізнична станція. Сюди.
Твоя борода знов у мене в роті.
Наші загони прочісують північні й східні узлісся.
Другий пілот приземлився отут.
Тіло знайшли?
Він вижив.
Сліди снігом замело.
Його черевик.
Ми чекаємо спорядження, щоб його дістати.
Тримай.
Знайди його фото.
Покажи всім співробітникам.
І чому нас не збили ближче до кордону?
«Нас»?
У мене був напарник, Сандерс.
Він не вижив.
Співчуваю.
Був довбень, але заслуговував кращого.
Щоб бути льотчиком, потрібно мати велику мужність.
Напевно.
Я завжди хотів літати.
Насправді я хотів стати корабелом і будувати кораблі для ВМС, як мій тато.
А коли мені було вісім, він узяв мене на авіаносець «Рандольф»,
щоб подивитися на навчання F-9.
Як пілоти ходили палубою,
тримаючи в руках шоломи, і всі, зокрема й мій тато,
дивилися на них, як на богів, а потім…
Потім усе, я загорівся.
Ти захотів стати богом.
Я хотів служити своїй країні. Думаю, ти розумієш.
Мене змусив служити страх.
Нам казали, що Америка нас знищить.
Що ваша жадібність і бездушність покладуть край людству.
А нам казали, що ви гвинтики гігантської руйнівної машини.
Нас усіх годували брехнею.
Мене не годували.
Це Хрущов казав: «Ми вас похоронимо».
А Рейган назвав нас імперією зла. Віриш, що ми всі зло?
Я вірю, що ви зазомбовані.
Продукти системи, в якій виросли.
А ти не продукт своєї системи, Трою?
Не треба мене обробляти.
Я трохи подрімаю.
Розбуди, як під’їжджатимемо до Старокостянтинова.
Не бачу причин не виконати це прохання.
Ніку. Прокинься.
Схоже, треба змінити вагон.
Заробив герпес.
Ніку, тобі треба прокинутись.
Не дивися в папку.
Так, показує іншим.
Виспався?
Товариші, я офіцер КДБ.
Я везу затриманого в центр.
Чому ми маємо вірити?
Нащо мені брехати своїм?
Слухай мене уважно!
Я маю їх переконати,
- що ти мій арештант. - Гаразд.
Але обманом ми далеко не заїдемо.
Через 30 секунд буде тунель.
На якусь мить стане темно.
Агов!
Мені дуже прикро.
Що за чорт?
У цей час ми біжимо до голови поїзда.
Товаришу.
Ці повноваження недійсні вже десять років.
Хіба?
Я беру вас обох під варту.
За що?
Там!
Зупини їх!
Куди ти нас втягнув? Військовий ешелон?
Треба стрибати.
Гаразд. На три. Два. Раз.
Господи.
- Треба стрибати з поїзда. - Щойно проїдемо тунель.
Майже проїхали.
Краще б почекали завершення Холодної війни.
Треба знайти, де переночувати.
Думаєш, тут є мотель?
Я не знаю, що це.
Ти куди?
Шукаю нічліг.
Ти їх знаєш?
Ні. Звідки?
- Що ти сказав? - Ми замерзли й зголодніли.
І вона нас впустить?
А ти казав, що ми всі зло.
Горілка.
- Це… - Вона каже: «Смачного».
Дякую… Ні, дякую.
Добре.
Їх не насторожить, що я американець?
Я сказав, що ти мій родич.
А якщо вони бачили моє фото по телевізору? Можуть повідомити в держоргани.
Ти бачиш тут телевізор?
- Може, в іншій кімнаті. - Ти бачиш іншу кімнату?
- Ні, не бачу… - Бери ось.
…іншої кімнати. Гаразд. Дякую.
Апетитно.
А чого малий надувся?
Це ж не його батьки, так?
Може, у цьому причина.
Це Горго.
Його батьки поїхали в Москву на заробітки.
Тож він тепер живе з бабусею і дідусем.
Привіт, Горго. Як життя?
Гаразд. Не хочеш вітатись.
Батьки надсилають гроші, але жити скрутно.
Іноді їм доводиться вибирати між вугіллям у печі і їжею на столі.
Так?
Чому ж вони… нас впустили?
Якщо в Америці хтось прийде й попросить допомоги,
то його не приймуть?
Звісно, приймуть.
Дякую.
Цікаво. Вас навчають, як воювати з нами,
але ніколи не кажуть про нас основного.
Знаєш, є такий птах баклан?
Що? Ти сьогодні говориш загадками.
Ловлячи рибу, баклан пірнає на 20 метрів під воду
і залишається там понад хвилину.
У чужій стихії. Повністю вразливий.
Але тільки так він може вивчити повадки риб.
Плаваючи між ними.
Я трохи…
Ми спатимемо в одній кімнаті?
До озера Воже веде ця дорога.
Гей, е-е…
Це…
Це вам. Беріть.
Ні-ні. Це моя подяка.
Беріть.
Добре, дякую.
Ой.
Було приємно. Так.
Аби дружина не приревнувала.
Їдь уже.
Дуже гарний вчинок.
Він і за рік стільки не заробить.
Може, куплять для малого Горго хорошу клітку із замком.
Мені багато в чому його шкода.
Горго?
Так, Горго.
- Він бісеня, Ніку. - Він незвичний.
Мов демон перед очима.
Це не приватна охорона. Вони з КДБ.
Так охороняють лише партапаратників.
Хто б там не жив,
- у нього має бути «Алтай»? - Напевно.
На подвір’ї не видно машини. Отже, наш герой у місті.
Якраз вчасно.
Як ти туди проберешся?
Вони патрулюють стандартною «вісімкою».
Ми почекаємо, коли буде середина.
- Я йду з тобою? - Ти йдеш зі мною.
Що ти робиш?
Шукаю їхній канал.
Ось він.
Мерщій.
Ти цього в КДБ навчився?
Ні, у піонерах. Як у вас бойскаути.
Мене в бойскаутах вчили робити з поліна тихохідні машинки.
Може, згодиться.
Не думаю.
Знову піонери?
КДБ.
Пошукай нагорі. Будь на зв’язку.
Плюс.
Стій. Я ж не знаю, як він виглядає.
Маленька валіза. Як пів немовляти.
Прийняв.
Цікаву світлину ви вибрали.
Класно.
Ніку.
Я знайшов телефон.
Чудово. Можна викликати лікаря цьому хлопцю.
- На. - Добре.
Відійдемо на безпечну відстань,
і тоді подзвониш.
Це не його дружина.
Угу.
Вона ескортниця.
Я бачу. Дякую.
Ми з тобою зблизились, тож я хотів запитати,
чи розповіси, чому твій позивний «Душогуб»?
Справді? Тебе це зараз цікавить?
Надзвичайно.
Це особисте.
Ми ж подружились.
Ні.
Вона його роздягає.
Так. Можна обійтися без коментарів.
- Але дякую. - Сподіваюсь, це прелюдія.
А найцікавіше буде нагорі.
У мене вухо горить від твого подиху.
Чорт! Це моя сім’я.
Ти казав, вони будуть завтра!
Швидко! Ховайся.
Не туди! Вона побачить тебе.
Туди!
Вона йде сюди.
А хто ви?
Злодії.
Надю! Що ти тут робиш?
Ми виїхали раніше, до заторів.
Ти не радий нас бачити?
Звісно, я радий.
У мене так болить голова. Мені треба трохи вина.
Я принесу.
Сідай.
А тепер іде чоловік.
У мене голова болить від ранку.
Не треба нити. Ти як дитина.
Я наберу тобі ванну.
Не підганяй мене.
Я так втомилася їхати в машині сьогодні.
- Так? - Вам дзвінок, сер.
О цій порі?
Якщо він той, за кого себе видає, ви захочете з ним поговорити.
Це генеральний консул Хеннессі. З ким я розмовляю?
Лейтенант ВМС США Трой Келлі. Особистий номер E02-77-41.
Я в тилу ворога, потребую евакуації.
Заждіть, цю лінію можуть прослуховувати.
Я телефоную з російського радіотелефону.
Його не можуть слухати.
- Де ви його дістали? - Неважливо.
Якщо я дам своє приблизне розташування,
як швидко ви відправите пошукову групу?
Так, зачекайте.
Не все так просто.
Це була таємна операція.
США не можуть визнати вашої присутності тут.
Евакуація на російській землі буде визнанням факту шпіонажу.
Що ж мені робити?
Якби ви змогли перейти кордон або добратися до посольства,
це дало б нам повноваження
доставити вас додому. У вас є транспорт?
Так, є.
Ще одне… Зі мною росіянин.
Допомагає мені.
Його звати Нік… Ніколай Устінов. Я пообіцяв йому з донькою притулок.
Я мушу узгодити це з послом.
Як знаєте. Ми подзвонимо, коли будемо в Москві.
Сказали місце евакуації?
Ага, посольство в Москві. Ми маємо туди дістатись.
Ти ж американський герой. Чому тебе не заберуть?
Гадаю, у цій грі високі ставки.
Спершу треба забрати мою доньку.
Я напишу їй на пейджер і запитаю адресу.
- Ти не знаєш її адреси? - Вона часто переїздить.
Але є хороша новина.
Яка?
У нас є магнітола.
Одна касета на дванадцять годин їзди.
Що за татусь у пісні?
Мені самому цікаво.
Уже пізно їхати в посольство.
Переночуємо в доньки.
Якщо дозволить.
Москва завжди така непривітна?
Готуються до завтрашнього параду.
Свято радянської міці.
Вулиці заполонять солдати й техніка.
У нас в Америці… просто ходять з кульками.
День подяки. Така нудьга.
Мабуть, краще вимкнути.
Саме тут було вкрадено телефон «Алтай» заступника голови Духова.
Дев’яносто кілометрів на південь звідси
проходить залізниця, де наші служби виявили цілі.
- О котрій годині сталося пограбування? - Приблизно о 21:00.
Ось. Дзвінок у посольство США о 22:14. Монітор вимкнено.
Це мав бути він.
Він іде до нас.
Я доповім генеральному секретарю.
Ні.
Я хочу зустріти нашого американського гостя сам.
А тут гарно.
Не дуже.
- Для чого? - За мною.
Це точно 709-та?
Це 809-та. Ходімо на сходи.
Та ну.
Пам’ятаєш, як ти заїхав на лід
і без попередження потопив машину?
У мене ніби дежавю.
Вітаю, Анно.
Нора є?
Так.
Вітаю.
Що це все означає?
Під будинком чергували чотири комітетчики.
Але їм нас не впіймати.
Восьмий поверх.
Ваша чи орендована?
Анно, сюди.
До речі, я Трой.
- Анна. - Приємно.
Отже, рано-вранці
Трой подзвонить у посольство по «Алтаю»,
і всі ми поїдемо звідси назавжди.
Ви справді пілот ВПС?
Ні, ВМС.
У нас є кораблі й літаки. Дещо заплутано, я знаю.
Коли ми з тобою востаннє розмовляли?
Чому ти думаєш, що я поїду?
Це шанс почати спочатку.
Я не така, як ти.
Я не буду ховатися в лісі.
Я волію зробити свій дім кращим.
Але це небезпечно.
Я ніколи не була тут у безпеці.
Їдь у Штати, якщо можеш.
Відчувати провину ти можеш із багатьох причин.
Але не тому, що покидаєш мене.
Плита працює?
Хочеш і цю квартиру підірвати?
Я зроблю чаю.
Я б не відмовився.
Борешся за свободу?
Наша організація відстоює права людини.
Тут це можна?
Заборонити можуть те, про що знають.
А покарати тих, кого впіймають.
Тож такі, як мій батько, усе винюхують.
Ти сам зашив рану?
Ні, твій батько зашив.
Його вчили робити рани, а не лікувати.
Дякую, що прихистила нас на ніч.
Я не мала вибору. Ви привели батькових товаришів до мене додому.
Колишніх товаришів.
Ага.
Не знаю, що тобі наговорив батько,
але я б йому не дуже вірила.
- Ясно. - Він бреше, як дихає.
Я вже зрозумів. З іншого боку,
за ці дні він десь 44 рази рятував мені життя,
тож я дам йому кредит довіри.
Так. Надіюся, ти повернешся до сім'ї.
Сім'ї немає, лише батько.
Невже? У вродливого американського пілота?
Я думала, у тебе дружина, діти
й будинок із дерев’яним парканом.
Ні. Холостяк. Квартира в житловому комплексі.
Я більше зосереджуюсь на роботі.
Схоже, воно того варте.
Дякую.
А як ти? У твоєму житті є чоловік?
Це не моє.
Як? Усі чоловіки?
Раз я прихистила тебе, мусиш зберегти мою таємницю.
А Нік знає?
В СРСР інша орієнтація заборонена законом.
І закон охороняється КДБ.
Ясно.
Анна чудова, до речі.
Значно тактовніша за тебе.
Вона дуже особлива дівчина.
Я б хотів, щоб між нами було інакше.
Упевнений, вона теж.
Хіба ти… не бачиш, що робиш?
Ти повторюєш помилку Маверіка.
З «Найкращого стрільця»?
- Ти знаєш іншого Маверіка? - Не думаю.
Коли Гусак загинув,
Мава охопило відчуття провини за все, що він міг зробити інакше.
За все, що хотілося сказати другові. Але було надто пізно.
Ти ще можеш поговорити з Анною.
І хтозна,
може ви відкриєте нові сторони одне одного.
Які сторони?
Ну, особистого характеру. Розумієш…
Що їй подобаються жінки?
- То ти знав? - Ага, завжди.
Це одна з причин, чому я пішов із КДБ.
Як працювати в системі, що вважає твою дитину злочинцем?
Чому… ти з нею не поговориш?
Якби Анна хотіла це обговорити, то підійшла б до мене.
Так не буває.
Ти батько.
Ти маєш показати, що вона не повинна від тебе ховатись.
Усі льотчики-винищувачі такі вразливі?
Так.
Можемо поговорити?
Гаразд.
ТАТКУ, ПОДЗВОНИ МЕНІ, ЯК ПРИЇДЕШ В АМЕРИКУ.
НЕ ТУРБУЙСЯ ЗА МЕНЕ.
За нашою будівлею стежить КДБ,
тож прибудьте о 9:00 і йдіть відразу до воріт.
Відзвітуєте й до кінця дня вирушите в Рамштайн.
Ура. Дякую вам, сер.
Ще одне, лейтенанте.
Я розмовляв із послом.
На жаль, ми не можемо надати притулок вашому супутнику.
Зачекайте. Ви не розумієте.
Мене б тут не було, якби не Нік. Я обіцяв забрати його в США.
Я вас почув, але Ніколай Устінов не звичайний громадянин.
Ви знаєте, що він був у КДБ?
Так, він говорив. Але він звільнився.
Це дуже делікатний момент у відносинах між США і СРСР.
Ми прихистимо агента КДБ, чинного чи колишнього…
Ви, либонь, жартуєте.
Він джерело важливої інформації
про радянські операції. Ви маєте схопитися за нього.
У мене зв’язані руки. Це рішення вищого керівництва.
Що тоді я маю йому сказати?
Він повірив мені. Повірив Америці.
Якщо я його покину, ми будемо такі, як вони.
Це маячня.
Прошу підтвердити, чи будете ви о 9:00.
Буду.
Уже недовго.
Слухай, Ніку. Перш ніж ми приїдемо…
У посольстві мені сказали погану новину, і…
Це що… Це тупик? Що…
Це що таке?
Я думав, ми друзі.
Ніку, ти мене здав?
Ти лишав мене з донькою на поталу вовкам.
Перестань, Ніку. Ні-ні, Ніку.
Що ти зробив?
Облиште мене! Гей! Агов, Ніку!
Ми з вами так не домовлялись!
Де Волков? Це не діло.
Які люди.
Тепер радий, що подзвонив?
Брехливе падло. Ти обіцяв мене забрати.
Я хотів переконати їх, коли ми були б у посольстві.
Брешеш! Чому ти не сказав про відмову?
Бо ти б мене не відвіз.
Ти… мудак.
Богом клянусь, я не збирався тебе лишати.
Я… не такий.
Я не знаю, який ти.
Знаєш. Я найкращий стрілець. Я Маверік. Ти мене любиш.
Це лише фільм. Тепер я розумію.
Ніку…
Джентльмени.
Ви збрехали. Казали, мене звільнять.
І вас звільнять. Одного з вас.
- Що це? - Зізнання.
В якому йдеться, що вашою метою
було проникнення в Кремль і вбивство президента Горбачова.
А ви підтверджуєте, що він розкрив вам мету завдання.
Це ж неправда.
Але якщо багато людей повірить, це покладе кінець гласності.
Відкритості.
Ми відкрилися лише для інакодумства та безладдя.
Щойно ви підпишете, до вас почнуть добре ставитись.
Нова особистість, небачений рівень комфорту й розкоші.
Ви, сер, огидна людина. І це огидна пропозиція.
Ваша країна відмовилася витягувати вас із лап противника,
- залишивши напризволяще. - Я знаю, на що йшов.
А ваш батько?
Чи знає він, що влада його вбивала, не несучи ніякої відповідальності?
Що ви сказали?
Ми навели справки.
Харольд Келлі.
У 1983 році отримав діагноз «злоякісна мезотеліома плеври».
Працював 32 роки на верфі в Сан-Дієго,
де щоденно зазнавав впливу високої концентрації азбесту.
А в чому вина Америки?
Про небезпеку знали, однак десятиліттями мовчали,
щоб заощадити гроші.
Звідки ви знаєте?
Ось копія секретного листа міністра ВМС США,
датованого вереснем 1956 року.
Я ж казав, ми навели справки.
Держави, як люди.
Ідуть на все, щоб вижити.
Питання в тому, чи ви підете.
Я…
Перед польотом… я думав, що знаю все про цю країну.
Виявляється, не все.
Я не знав, що тут живуть хороші люди.
Які готові ризикувати життям заради чужинця.
Тож ні… Я не підпишу цей папір.
Не заради своєї країни, а заради вашої.
А ви, товаришу?
Ви довели свою вірність, видавши його.
Чи готові ви зробити завершальний крок для своєї країни?
Для своєї сім'ї?
Що таке «вірність»?
Казочка для дурнів.
Америка, Росія — це все лайно.
Від самого себе не втечеш.
Якщо ми з дочкою отримаємо захист, я підпишу.
Ніку.
Яка різниця?
Чудово.
У Комітеті вас добре вчили.
Мене також учили не давати затриманому гострих предметів.
Прокляття, я знав, що це блеф.
- Знав? - Ні, але слава богу.
- Я ще тобі не пробачив. - Я теж. Навіщо це?
Якщо ми виживемо, то щоб він не зміг.
- Ти готовий? - Ні.
Де ми?
Таємна тюрма КДБ. Використовується для неформальних допитів.
Волков діяв свавільно?
Дехто має свої цілі. Але ти це знаєш.
Це ти подзвонив цим катам.
Гей!
Стояти!
- Ідемо в посольство? - Там буде повно «конторських».
Треба тікати з країни. Де найближчий аеропорт?
Шереметьєво. Приблизно 12 км.
Гаразд. Нам потрібна машина.
Машину зупинять. Треба щось більше.
- Викрасти танк? - По танку можуть стріляти.
По всьому можуть стріляти.
Не по всьому.
Ні.
Сумніваюся, що стрілятимуть по ядерній ракеті.
- Сумніваєшся? - Гей!
- Що ти сказав? - Що він задавив мою дитину.
Нічого кращого не придумав? Чому ти не любиш дітей?
Гей!
Господи.
Стій! Вилізай!
Повідомте міліцію. Усім підрозділам переслідувати цю пускову установку.
Нікому не стріляти!
- Ти ж бачиш? - Бачу.
Тролейбус!
Може, розрядити обстановку?
Що нам розряджати, Трою?
Я ризикував усім заради тебе, а ти мене підставив.
Кумедно. Бо я пам’ятаю, як ти підставив мене.
Я просив тобі притулок, мені відмовили, а ти кинув мене до в’язниці.
Ти обіцяв, що твоя країна нас захистить.
Виходить, моя країна не ідеальна.
Для них мій батько ніхто. Як і ми з тобою.
Слухай, якщо бути…
Якщо бути максимально чесним,
може я дуже хотів додому.
Може, я егоїст.
Принаймні я хотів розповісти, бо ти мій друг.
І друзі так роблять.
Забери.
Знаєш, чому мене назвали «Душогуб»?
Ще молодшим лейтенантом я виконав першу посадку на корабель.
І я…
Я сильно собою пишався.
Виліз із літака
та, не дивлячись під ноги,
гупнув дупою в люк на палубі.
Матроси допомогли підвестись.
Я озирнувся, чи ніхто не бачив, і…
Чорт, знов той люк.
Я гупнув дупою прямо туди.
Щось не розумію.
Я гупнув. Дупою.
Гуп. Розумієш?
Дупо-гуп.
По-дурному вийшло.
Я нікому поза службою не розповідав цю історію.
Тож із мого боку це жест.
Жест?
Довіри.
Довіри, що я нікому не розкажу, як ти зганьбився?
Так.
Знову натискаєш важіль?
Я ціную, що почув твою таємницю.
Дупо-гуп.
Можеш вимовляти правильно.
Душо-губ.
Душогуб.
Наша бомба не пройде.
- Де чартерні літаки? - Вони вилітають із Внуково.
Це де?
Година їзди.
То візьмемо пасажирський.
Там моя дитина!
Боже!
За мною!
- Нащо це було? - Ти про що?
- Я закрив тебе. - Не закрив.
Вона пройшла навиліт. Не можна зупинити кулю рукою.
Я вже знаю. І тоді знав.
Давай ближче до дверей кабіни!
Ближче!
Двері не закриєш?
Скільки йому платять?
Гей!
Коли ти помреш,
я знайду твою доньку
і вб’ю її також!
Ти зрадник і дурень!
Ні, Волкове.
Я зламаю тебе.
Він це сказав?
Він може й не вбитися.
Хто керує літаком?
Я поставив на автопілот.
Поставив на щось.
Скільки до Фінляндії?
Ще далеко.
На одному двигуні нижча швидкість.
Нам не вистачить пального до Фінляндії.
- Куди ми дотягнемо? - До Балтійського моря.
Нам би допоміг Карл Вінсон.
Хто цей чоловік? Як він допоможе?
Був чоловік. Він помер.
Тепер це авіаносець.
Такий літак сяде на корабель?
Технічно, ні. Але фізично,
можливо ні.
Капітане, оперативний черговий. Нерозпізнаний літак, курс 110,
30 км, 1500 метрів.
- Військовий? - Ні, сер.
- Пасажирський борт. - Зв’яжіться з ними.
Нерозпізнаний літак, курс 285,
ви наближаєтеся до корабля ВМС США в міжнародних водах.
Назвіть себе і повідомте наміри.
Це лейтенант ВМС США Трой Келлі.
У нас аварійна ситуація, і ми просимо підготувати палубу.
Нерозпізнаний літак, негайно змініть курс, інакше
ми застосуємо засоби оборони.
- Холера. - Що таке?
Ми їх чуємо, а вони нас — ні.
Візуальна оцінка. П’ятий рівень тривоги.
Якщо вони нас не чують, то подумають, що ми ворог,
і запустять перехоплення.
Я це полагоджу. Скільки в нас часу?
Скільки треба, доки нас не зіб’ють.
Скопа, негайно змініть курс і підтвердьте.
- Ну що там? - Складніше, ніж мій радіоприймач.
Капітане, повідомлення з Інтерполу.
Годину тому в Шереметьєво викрали пасажирський літак ATR-42.
Черговий, готовність один, усі установки.
- Відходять. - Це добре.
Це погано. Вийшли із зони ураження.
Ціль на курсі 141.
Установки готові.
Чекаю команди.
- Відкрити вог… - Повторюю, я лейтенант Трой Келлі.
- Відставити. - 7741. Я свій. Прийом.
З поверненням.
Мейдей! Мейдей! Мейдей!
У нас мало пального. Прошу аварійної посадки. Прийом.
На палубу? Без гальмівного гака?
Він здурів.
Який розмах крил в ATR-42?
Двадцять п’ять метрів.
Впритул, але можливо.
Говорить капітан.
На польотній палубі аварійне відбуксирування.
Повний уперед.
Скопа 1628, посадку дозволяю.
Вітаю, Трою.
Вертаєшся додому.
Так.
Капітане, мені потрібна ваша допомога.
Слухаю.
Потрібно надати постійний притулок радянському громадянину Ніколаю Устінову.
Що?
У мене немає повноважень.
Тоді запитайте когось із Державного департаменту.
Ось, послухайте.
У нас лишилось 20 кілограмів пального.
Я не розумію. Вам дали дозвіл на посадку.
І я шанобливо його відхиляю, доки не виконають моє прохання.
П’ятнадцять кілограмів.
Якесь мудило.
Він американський військовий.
Наберіть помічника директора Медовс.
Швидко.
Чому ти це робиш?
Зараз єдиний спосіб захистити свою країну – це піти їй наперекір.
Дякую.
Ми на нулі, капітане.
Келлі, це Керен Медовс із Державного департаменту.
Генконсул Хеннессі роз'яснив мені вашу ситуацію.
Я не люблю, коли мені викручують руки,
особливо о п’ятій ранку.
Вибачте, що розбудили, мем.
Але з урахуванням обставин
я офіційно задовольняю ваш запит на притулок.
І хочу подякувати за службу, лейтенанте.
Садіть той клятий літак.
Ти ризикував заради мене.
Типу того. Є ще резервний бак.
Закрилки 30.
Вимкнути подачу пального. По глісаді, по центру.
Я ніби у своєму улюбленому фільмі.
- Трою. - Що?
Ти можеш бути моїм напарником у…
Ні-ні. Це ще що? Ні.
Ні. Цього не буде.
Я зрозумів.
Мені випала велика честь служити нашій країні
й дотримуватися девізу ВМС «non sibi sed patriae».
«Не для себе, а для країни».
Саме тому я глибоко переконаний,
що колегія визнає на публічному рівні
використання урядом канцерогенних речовин у військовому будівництві.
Крім того, я б просив створити комітет із компенсацій
для відшкодування людям, включно з моїм батьком,
які пожертвували своїм благополуччям заради нашого.
Дякую, лейтенанте.
Наша країна в боргу перед вами,
і ми уважно розглянемо ваше прохання.
Вибачте.
Я навчився цього трюку від російського бойскаута.
Напевно, варто було згадати про цей документ.
Це копія секретного листа,
надісланого міністром ВМС США в 1956 році,
в якому визнається небезпечність азбесту для здоров’я працівників верфі.
Не можу пригадати, де поклав оригінал.
У нього дуже викривальний зміст. Дуже.
Браво.
Ну? Як тобі Біг Мак? Таким його уявляв?
У нього смак Америки.
Гм. Коли їдеш?
На світанку.
Хочу пообідати біля Дзвона Свободи.
Кожен про це мріє.
Красень.
Ага.
Ти ж казав, що маєш кілька місяців відпустки.
Після моєї витівки мені можуть дати відпустку назавжди.
То поїдемо разом?
Там зі стола робиться друге ліжко.
А ще є телефон, тож я можу дзвонити до Анни.
У мене є магнітола.
- Я пас. - Зрозумів.
Та чи не пора дослідити країну,
яку ти так відважно захищав?
Не знаю.
Ну ж бо, лейтенанте.
Ще одна пригода.
Дай-но я доп’ю, а потім скажу.
Авжеж.
Схоже, ти з мене глузуєш.
ФЕСТИВАЛЬ НЕБЕЗПЕК
Переклад субтитрів: Руслан Самойлюк