Да му се не види!
Не се приближавай!
ТИХИЯТ ОКЕАН, 1987 г. 40 г. СЛЕД НАЧАЛОТО НА СТУДЕНАТА ВОЙНА
Бандит 1, докладвам, че сме на позиция.
Ред Хук 3507, два вражески на един часа.
Взех кукла на дъщерята на Андъртън. Някой ще ми обясни ли какво става?
- В смисъл? - С физиономиите им.
Малки очи, огромни бузи. Все едно са на стероиди.
МЪЛЕТ
Готини са. Бузести като бебета.
Ако видя такова бебе, ще се разпищя.
Бандит 2, виждам те. Тези кукли май са се пръкнали от зелки.
Нормално ли ти се струва? Парцалените кукли си бяха супер.
БУМЪР
- Ще се упражняваме ли? - Руснаците губят търпение.
Почвам със северния. Запис, боят започва.
Бандит 2, аз поемам южния. Ще му се залепя.
Да те видим!
Край с теб, шефе. Предаваш ли се?
Може би.
- Северният е свален. Чао, Никита. - Мамка му!
- Лонгшот, докладвай. - Приключих южния.
Срам за нашите съветски колеги.
- Извади късмет, лейтенант. - Ще се видим долу.
Асасин, имам проблем с управлението.
Какво става?
Десният елерон е заял. Само левият реагира.
Стабилизирай, ще погледна.
- Виждам го. - Не мога да се приземя, ако се клатя.
- Отговорник, чу ли? - Чух.
- Поеми момчетата, аз ще остана с Бумър. - Успех, братле.
- Ужас! - Спокойно, Бумър. Ще те вдигнем.
Няма, горивото е на 2,1. Почти съм пресъхнал, ще катапултирам.
Помисли за данъкоплатците. Ще опитам нещо.
- Само дръж стабилно. - Какво си намислил?
- Ще ти освободя елерона. - Как?
Спусни колесника и следи индикаторите.
Нестабилен е.
Това е малко лудо, но ми се довери.
Ще утрепеш и двама ни.
По дяволите, стига!
- Спокойно, професионалист съм. - Няма да стане.
Прекрати, 382. Ще удариш кулата.
Прав е, откажи се.
Гледай си индикатора и наклони като за атака.
Ще усетиш лек натиск.
Признавам, длъжник съм ти, приятелю.
И аз! Направи ме "Служител на месеца".
Ще ми дадат ВИП паркомясто за самолета.
Към близките на заложниците: Нямаме намерение да се отказваме.
Ще направим всичко възможно да освободим близките ви.
- Какво ти казаха? - Че ще живея още 75 години.
Престани, има ли ефект от новото лечение?
- Казах ти, че съм излекуван. - Извинете!
Изискването е - инвалидна количка до изхода.
- Така ли? - Да не правим циркове.
Татко, няма нужда да ме щадиш. Доста ме бива под стрес.
Искат да пробват ново лекарство. Действа на плъхове, ще оправи и мен.
Искаш ли довечера да хапнем пържоли?
- Нямаше ли среща с приятели? - Да, с теб.
Благодаря, но предпочитам да излезеш.
И така се жертваш достатъчно заради мен.
- А и смятам да изляза с нея. - На вечеря и погребение, а?
Голям си гадняр.
Глупостите на Горбачов.
Не знам дали Горбачов е проблемът. Опитва нови реформи.
Кадър на Политбюро. Заклет комунист е, както и да се нарича.
Аз не виждам голяма разлика между капитализма и комунизма.
- Какво? Руската система е неестествена. - Сега няма да млъкне.
- Как се реформира нещо изгнило? - Спести ни го.
Не сме искали лекция.
Ленин и Сталин си въобразяват,
че всички сме едно голямо семейство.
Но къде остава личната свобода?
- Внимавай! - Извинете и приятна вечер.
Вземете мен например. Безспорно най-добрият пилот в Трети флот.
Бумър, ти си наясно.
- Не те е срам! - Кажи им, Трой.
- От какво да ме е срам? - Моля те.
- В Америка поощряваме най-добрите. - Така е.
- Знаете ли какво правят в Русия? - Осветли ги.
Нищо, оставаш си просто другар. Това не е общество, а затвор.
Какво?
- Ако не си със системата, си против нея. - Чак пък!
- И обикновените хора ли? - Мълчанието е съучастие.
- "Топ Гън", как сте? - Здрасти.
В такива моменти се радвам за филма.
- Как е? - Господа.
Командире.
- Всичко наред ли е, сър? - Може ли за малко?
Само лейтенант Кели.
Чух за днешния ти подвиг.
- Помогнах да спасим самолета. - Няма да те критикувам.
Чувал ли си за Голямото пиле? Не от "Улица Сезам".
- Значи не съм. - Операция "Голямото пиле".
От 1971 г. Разузнаването изстрелва сателити,
за да следи какво правят руснаците в отдалечените райони на СССР.
Но резолюцията невинаги е добра и понякога проверяваме отблизо.
Със самолет?
Ще пилотирам шпионски самолет?
В 4 ч. тръгваш за база "Рамщайн" в Германия.
Там ще те инструктирам. Секретно е - не споделяй, че заминаваш.
- Благодаря за възможността, сър. - Ти си я заслужи.
Миналата седмица забелязахме,
че руснаците строят ракетни силози североизточно от Няндома.
Налага се да навлезем 2000 км навътре в съветска територия.
Имаме по 30 минути за вход и изход.
Смятаме, че там има четири зенитно-ракетни установки.
Най-близкото руско летище е в Осмино, 320 км на изток.
По всичко личи, че това едва ли е завод за матрьошки.
На 25 000 м ще си недосегаем за зенитните ракети.
Снимаш и се връщаш.
Няма друг в стаята, Кели.
Казахте 25 000 м. Това не надвишава ли тавана на U-2?
Да, но няма да пилотираш U-2.
Това е SR-71 "Блакбърд".
Максимална скорост - над Мах 3. Таван - 26 000 метра.
Най-бързият височинен изтребител.
Красота.
Звяр, по-бърз от крилата ракета.
Ще си със скафандър,
но катапултираш ли при скорост над Мах 1, ще станеш на парчета.
Поправете ме, ако греша, но това не е ли задача за ВВС?
Секретна операция е. Ще летиш за ЦРУ.
- Отзовавате ли ме? - Временно.
Заради опита ти с камерите на "Блакбърд" си единственият подходящ.
Ще си втори пилот на човек от ВВС.
- Няма ли да пилотирам? - Този път не, моряко.
Майор Сандърс, лейтенант Кели.
Майорът има 23 мисии с "Блакбърд".
Приятно ми е.
- Атакували ли са те в това нещо? - Би било провал.
Това не са рутинни полети. Разузнаването иска ум, не перчене.
Да, виждам.
Следи радара. Другото остави на мен.
Засичам враждебен точно пред мен. Основно скули, вежди и самочувствие.
На земята се джавкайте колкото искате.
Горе, ако не сте едно, сте мъртви. Запомнете го.
Извинявай за шегата, но лицето ти е като от някой хорър.
Боже, татко.
Спокойно, добре съм.
- Не се прибра, реших, че те е огряло. - Ще видим.
- Да се притеснявам ли? - Не, лесна работа е.
И къде е тази лесна работа - Либия, Иран?
Не мога да ти кажа.
- Ще внимаваш, нали? - Естествено.
Ще внимавам, хайде.
Обичам те, татко.
И аз, момчето ми.
ПОМНИМ ЗАГИНАЛИТЕ ГЕРОИ
Добре.
Сложи ги в ботуша.
- Какво? - Ланецът ще те удуши, ако катапултираш.
- Всеки авиатор го знае. - Сериозно?
- Налягане на резервоара? - 1,3 - заключвам лопатките.
Хабу 43, проверката приключи ли?
Да, лопатките са в изправност.
Оптическа камера - наред.
Вятър запад-югозапад, 5 възела. Разрешено излитане, писта 26.
- Сандърс, имаш ли жена, деца? - Първо да стана полковник.
И аз така. Дали са ни избрали, защото си нямаме никого?
Не е нужно да си говорим.
Нали знаеш какъв ще си, ако мечтата ти се сбъдне?
- Какъв? - Полк. Сандърс. Онзи с пърженото пиле.
Не схващаш ли шегата?
- 1700 възела. - И 11 билки и подправки.
От тук е просто голямо парче земя.
- Полетно ниво 800. - Прието.
Навлизате в съветско пространство. 512 мили до целта.
Бордова камера - готова.
Какво виждаме?
Като в мъгла сме. Едва ли ще заснемем чисти кадри.
База, тук Хабу. Лоша видимост. Чакаме инструкции.
Хабу, снижи до полетно ниво 450.
Винаги има първи път. Разбрано - 450.
Вече снимаме. Целта е видима.
Добре, издигнете се и се връщайте.
Непознат на 190 градуса. 10 мили.
По дяволите.
Виждам МиГ на 5 часа. Заглушаване - активно и работи.
Защо накланяш? Ще загубим скорост.
- Всичко е под контрол. - Ще ни настигне.
Ето, Кели, затова ти си на задната седалка, а аз…
Сандърс, чуваш ли ме?
Хабу 43, атакуваха ни, падаме. На около 150 км западно от Печора.
Пилотът не реагира, а аз нямам контрол.
Хайде.
Десният двигател отказа.
Тревога, тревога. Тук Хабу 43, ширина 65.18, дължина 72.10.
- Ще катапултирам. - След като скоростта падне, Асасин!
Знам.
Добре, ела ми.
Добре.
ТОП ГЪН
МАЛКА КРАЧКА ЗА ЧОВЕЧЕСТВОТО
ОБИЧАМ НЮ ЙОРК
Ама какво става?
Добре, не си умрял.
Кой си ти? Къде съм?
Казвам се Николай Устинов, но ми викай Ник.
Намираш се в дома ми. Добре дошъл, за мен е чест.
Защо съм вързан?
За да не мърдаш по време на операцията.
Каква операция?
В крака ти се беше забил клон. Затворих артерията.
Всичко беше в кръв и доста крещя, но нямах истинска упойка.
- Може ли да ме развържеш? - Да, малко търпение.
Почивай си, трябва да се възстановиш.
Какви са тези американски плакати?
Това може и да те шокира, но много харесвам вашата страна.
Демокрацията, културата, храната.
Не съм ял в "Макдоналдс", но сигурно ще ми хареса.
Като вманиачен съм.
- Не думай. - Мечтая един ден да живея в Америка.
Да обикалям плажовете с кемпер.
- Супер. - Още не знам какво ще работя.
- Но там всичко е възможно. - Да.
Искам да ти покажа нещо.
Много ценно, но и нелегално.
Влиза се в затвора заради подобни касети. Гледал съм я над 100 пъти.
Всеки път си представям, че съм главният герой
и правя като него.
Тук нямаме достъп до много американски филми,
но миналата година ми попадна този пиратски запис.
На "Топ Гън".
Всичко, което мислех за вас, се потвърди.
А ето че и ти падна от небето. Провидението те прати.
- Николай… - Спри!
Викай ми Ник.
Ник, аз съм Трой.
- Приятно ми е, Трой. - Благодаря, че си ме закърпил, Ник.
Само че трябва да тръгвам. На вражеска територия съм.
- Не че ти си ми враг. - Даже съм най-големият ти фен.
Това е добре, но трябва да мина границата.
- Най-близо е Финландия. - Колко има дотам?
- 2000 километра. - Стига бе!
Вече минаха две години.
Защо не го сменихте, като умря Черненко?
Не ми се гледа портретът на човека, който съсипва страната ни.
Горбачов смята, че я спасява.
Помня времето, когато Русия беше империя.
Владеехме половината свят, а виж ни сега.
Губим безкръвна война срещу бездушна суперсила,
а този плешив тъпак иска да се сближаваме с врага.
Какво има?
Американски шпионски самолет е свален над Хоровая.
Единият пилот е катапултирал.
Знае ли се къде?
Още не, генерал Коржев води издирването.
Вече не.
Гъсок! Не!
Боже.
Гъсока и Маверик бяха приятели и в небето, и в живота.
Така е.
Тук снимащият отива до тоалетната. Да помниш тази сцена?
Не, съжалявам.
Нищо. Как е месото?
Доста е твърдичко, но за сметка на това е кисело.
Зиме трудно се намира прясно мечешко.
- Мечка ли ям? - Хапвай, имам 40 кила в мазето.
Благодаря ти. Какво е това?
Самогон. Варя го от цвекло и го държа в бъчва.
- Няма вкус на цвекло. - Много ти благодаря.
Забелязах позивната на костюма - Асасин.
- Защо ти викат така? - Само приятелите ми знаят тази история.
Ясно.
Дано някой ден да станем такива приятели.
Има шанс, но да не се застоявам. Развържи ме и да си ходя.
- Ако те развържа, ще си тръгнеш. - Да де.
Май не разбираш къде си. Спасението е на хиляди километри.
Сигурно Червената армия вече те търси, за да те предаде на КГБ.
Не пожелавам на никого такава съдба. Повярвай, аз съм твоето спасение.
- Не мога да остана тук. - Само докато Студената война отшуми.
- Тя се води от 40 години! - Именно, сигурно е към края си.
Може и да си прав.
Ще е лудост да тръгна в това състояние.
Както и да те пусна.
Добре, ще остана, докато е безопасно да си тръгна.
- Идеално. - Вързан ли ще ме държиш?
Исках само да се уверя, че можем да си вярваме.
Напълно ти вярвам, Ник. Благодаря ти.
- Няма проблем. - Да.
- Ще си прекараме чудесно. - Супер.
Това е друго нещо.
- Съжалявам, Ник. - Моля те, остани.
Как си толкова пъргав?
Добра "гилотина".
Вредиш си. Да спрем.
Добре, печелиш.
Чудесно.
Намери ключовете.
Върни се вътре, приятелю. Ще направя чай.
Дайте ми посолството на САЩ, бързо.
Американец ли си?
Вземи. Упражнявам си английския.
Само по-полека.
- Тръгвам си. Всичко е наред. - Стой.
Не, стига.
Добре.
Николай, какво направихте?
Това е за сметката.
Кой си ти? Откъде тези бойни умения?
И ти не би се дал лесно, ако беше здрав.
Вашата бойна подготовка е по-добра от нашата.
- "Нашата"? Военен ли си бил? - Няма значение.
Искам да знам с кого общувам.
Бях в службите за сигурност.
КГБ? Какво правиш за тях?
Вече нищо.
Преди водех отряд, който изпълняваше тайни операции.
- Контраразузнаване, разпити. - Един вид си чудовище.
Смятах, че браня интересите на родината.
Да бе.
Но когато дъщеря ми порасна и ме попита какво работя,
ме хвана срам да й кажа.
Задържиш ли се много дълго, се срастваш с работата.
Тя става истинската ти същност.
Очакваш да повярвам, че си приключил и си отшелник?
Избягах от режима.
И аз трябва да избягам от теб.
Ако бях чудовище, щях ли да те приютя и да те спася в бара?
Помагам на враг на републиката. Това се наказва със смърт.
- Благодаря и извинявай, че те подпалих. - Искаше да се прибереш.
И каква полза? Дори не уведомих посолството.
С това само щеше да докараш агентите пред вратата ни.
Следят всички разговори с посолствата.
- И от това ли? - Това е реликва.
С късмет обхватът е 30 км. Само "Алтай" би ти свършил работа.
- Какво? - Мобилен радиотелефон.
- Не може да се проследи. - Как да се сдобия с такъв?
Само високопоставените служители имат достъп.
- Едва ли наоколо гъмжи от тях. - Тук не.
- Но може би на езерото Воже. - В смисъл?
Много от членовете на Върховния съвет имат вили там.
- Далече ли е? - По средата на маршрута до Москва.
Добре, ще откраднем "Алтай", ще звънна в посолството и ще ме измъкнат.
- Какво? - Теб ще те спасят, но мен…
Ясно.
А ако те взема с мен в САЩ?
Руснаците не може да емигрират.
Да, но аз съм оцелял пилот, герой. Може да ми дадат и медал.
- Съмнявам се да ми откажат, Ник. - Не е толкова просто.
Дъщеря ми е в Москва. Не мога да тръгна.
- Ще вземем и нея. - Няма да иска, не ми вярва за промяната.
Поговорете, убеди я.
Ние не обсъждаме чувствата си като вас.
Нали искаше да ставаш американец. Започни да се държиш като такъв.
Ще ми помогнеш ли?
Изкушавам се, но е много опасно.
Не е ли крайно време "да навлезем в опасната зона"?
Кени Логинс.
- Схванах шегата. - Договорихме ли се?
Да си допия питието, и ще ти кажа.
Разбира се, пия за това.
До дъно.
Стига де, миниатюрна е!
Какво има, другарю?
Александър Волков, КГБ. Може ли да вляза?
Предполагам, че живеете сам.
Да, за какво става дума?
На 12 км от тук е паднал самолет.
Разпитваме местните дали са видели нещо.
- Нищо не съм видял. - Разбирам.
Дъщеря ми - Ана.
Били сте в КГБ?
- Как… - По пръстена с печат.
Кой отдел?
Група "Алфа".
Браво на вас. Защо напуснахте?
Преценката ми се притъпи.
Струва ми, че имате остър ум.
- Какво има отдолу? - Мазе.
Ще ми покажете ли?
Няма нищо за показване.
Добре.
Спипах ви!
- Самогон? - Да.
- Незаконно е да се вари домашен алкохол. - Другарю Волков, не знаех.
Стига, имам предложение.
Да изпием по чашка. Ще си остане между нас.
Разбира се.
- Има вкус на цвекло. - Много ви благодаря.
Напомня ми за самогона, който пиехме в Прага през 1968 г.
Бях обикновен младши лейтенант.
Два месеца в казармата си умирахме от скука и пиехме.
Сигурно ви липсва.
Другарството. Жертвите, които правим за родината.
Всеки ден мисля за това.
Ами благодаря за гостоприемството.
- Трябва да довърша обиколката. - Разбира се.
Надявам се пак да ви намеря тук, ако ми потрябвате.
Ако се сетите нещо, звъннете без колебание.
Пожелавам крепко здраве на вас и дъщеря ви.
Боже. Да го беше поканил и на вечеря!
- Лоша работа. - Защо? Тръгна си.
Ще разпита в бара и ще разбере кои сме. Трябва да се махаме.
Да знаеш, че от самогона ти ми пари навсякъде.
- Безопасно ли е да се кара така? - Налага се.
Всичките косми ми влизат в устата.
Поне придържай волана или намали малко.
Може да ни търсят. Трябва да променим външния си вид.
Да се треснем в дърво и готово.
За колко се стига до езерото Воже?
За три дни, но ние ще стигнем за един.
Как?
- Не с това. - Какво правиш?
- Ще търсят пикапа. - И какво?
- Най-добре излез. - Защо?
Добре.
Това езеро ли е?
Можеше да ме предупредиш.
Стандартна процедура при проследяване. Не обучават ли пилотите на това?
Не ни учат да потапяме самолети в замръзнали езера.
- Къде отиваме? - Към гарата.
Пак ми влизат косми в устата.
Отрядите претърсват северния и източния край на гората.
Вторият пилот се е приземил тук.
- Има ли труп? - Оцелял е, снегът е скрил следите му.
Ботушът му. Чакаме оборудването да го свалим.
Дръж.
Намери негова снимка и я разпространи в отдела.
Не можаха ли да ни свалят до границата?
"Ни"?
- Бяхме двама, Сандърс не оцеля. - Съжалявам.
Беше бастун, но не заслужаваше да умре така.
Иска се смелост, за да си боен пилот.
Сигурно.
Аз не съм мечтал за друго.
Всъщност исках да строя кораби като баща ми.
Но като бях на осем, той ме заведе на борда на самолетоносач
да гледам как F-9 се учат да кацат.
Пилотите крачеха с каски в ръка и всички, дори баща ми,
ги гледаха все едно са богове, бях напълно запленен.
Искал си да си Бог.
Исках да служа на родината си. Знаеш как е.
Аз служех от страх. Учеха ни, че Америка иска да ни съсипе.
Че алчността и бездушието ви ще унищожат човечеството.
Нас ни учеха, че движите света към разруха.
И двамата са ни лъгали.
Мен не са. Хрушчов си го каза: "Ще ви закопаем".
Рейгън ни нарече "империя на злото". До един ли сме зли?
Промили са ви мозъците. Системата ви е такава.
Ти не си ли продукт на вашата система, Трой?
Без кагебейски номерца.
Ще се опитам да поспя.
Ще ме събудиш ли, като сме в Староконстантинов?
Ама разбира се.
Ник, събуди се.
Трябва да сменим вагона.
Вече имам и херпес.
Ник, моля те, събуди се.
Не гледай в папката.
Да, покажи и на другите.
- Наспа ли се? - Аз съм офицер от КГБ.
Водя затворник при началството.
- Дали? - Защо да лъжа съотечествениците си?
А ти ме чуй!
- Казах им, че си затворник. - Добре.
Но скоро ще се усетят.
След 30 секунди ще влезем в тунел. За момент ще е пълен мрак.
Много съжалявам.
Какво?
Тогава хукваме към локомотива.
Другарю, документът ви е невалиден от десет години.
- Така ли? - И двамата сте арестувани.
Защо?
Спрете ги!
На военен влак ли ни качи?
Ще трябва да скочим.
Добре, три, две, едно.
Боже!
- Вагоните свършват. - Дано има още малко от тунела.
Излизаме от тунела.
Да бяхме изчакали да свърши Студената война.
Трябва да намерим къде да нощуваме.
- Някой хостел ли? - Не знам какво е това.
- Къде отиваш? - Да ни намеря подслон.
- Познаваш стопаните ли? - Не, защо?
- Чакай малко. Какво й каза? - Че замръзваме и сме гладни.
- И тя ни покани? - А уж всички сме зли.
Каза да си вземаме.
- Не, благодаря. - Добре.
- Дали е добре да им водиш американец? - Казах, че си ми братовчед.
Ако са ме видели по телевизията, може да ни издадат.
Да виждаш телевизор?
- Може да е в друга стая. - Да виждаш друга стая?
- Не виждам. - Заповядай.
Благодаря, изглежда вкусно.
Що за дете? Не ми казвай, че е тяхно.
Казва се Горго. Техните са отишли да работят в Москва.
Баба му и дядо му се грижат за него.
Здрасти, Горго. Как е?
Добре, ще си дръпна ръката.
Родителите му пращат пари, но пак е трудно.
Понякога се налага да избират между топлина и храна.
- Нали? - Тогава защо ни поканиха?
В Америка, ако някой помоли, няма ли да му помогнете?
Разбира се.
Благодаря.
Учат ви да се биете с нас, но не и какви сме.
- Знаеш ли птицата корморан? - Днес говориш много откачено.
За да хване риба, се гмурка двайсет метра под вода
и прекарва повече от минута в непозната среда.
Няма друг начин да разбере какво прави рибата.
Трябва да е при нея.
Само ще…
В една стая ли ще спим?
Езерото Воже е нататък по пътя.
Това е за теб, заповядай.
За благодарност, вземи го.
Благодаря.
Много приятно, но да не караме госпожата да ревнува.
Върви.
Много мило от твоя страна. Струва повече от годишния му доход.
Вече могат да купят клетка с ключ за Горго.
На мен ми е жал за него.
- За Горго ли? - Да.
- Той е демон. - Странно хлапе.
Гледах демон в очите.
Това не са просто охранители, а КГБ. Само апаратчиците имат такива привилегии.
- Значи този има "Алтай"? - По всяка вероятност.
Не виждам кола, явно е до града. Уцелихме момента.
Ами охраната?
Патрулират в стандартна осмица. Ще изчакаме средата.
- Ти ли водиш? - Да.
- Какво правиш? - Търся тяхната честота.
Ето я.
Хайде.
Тоя номер в КГБ ли го научи?
В пионерската организация. Нашите скаути.
Аз ще мога да направя бавна кола от дърво.
- Ако ни потрябва. - Няма.
- Пак ли пионерчетата? - КГБ.
- Ти виж горе, държим връзка. - Разбрано.
- Как изглежда този телефон? - Миниатюрен куфар колкото бебе.
Ясно.
И тази е била достойната за рамка.
Яко.
Ник.
- Трой, открих телефона. - Да повикаме психолог за това дете.
Дръж, като се отдалечим малко, ще звъннеш.
Това не е жена му.
Компаньонка е.
Виждам, благодаря.
Вече сме по-близки. Ще ми кажеш ли защо ти викат Асасин?
Сега ли е моментът да ме питаш?
- Интересно ми е. - Лично е.
- Не сме ли по-близки? - Не.
- Почва да го разсъблича. - Няма нужда да коментираш.
Дано това да е прелюдията и да се преместят горе.
Дъхът ти ми пари на ухото.
Ужас! Семейството ми.
- Нали си идваха утре! - Бързо, скрий се!
Не натам, ще се засечете.
Иди там.
Идва насам.
А вие сте?
Крадци.
- Надя, какво става? - Решихме да избегнем трафика.
- Не се ли радваш да ни видиш? - Радвам се.
Ужасно ме цепи главата. Ще пийна вино.
Аз ще донеса, седни.
И той идва.
- Цепи ме от сутринта. - Разбрах, ще ти приготвя вана.
Не ме юркай. Пътуването ме изтощи.
- Да? - Обаждане, сър.
По това време?
Ако е този, за когото се представя, най-добре вдигнете.
Генерален консул Хенеси. Кой се обажда?
Лейтенант Трой Кели. Служебен номер на ВМС на САЩ E02-77-41.
- При врага съм, искам евакуация. - Тази линия не е сигурна.
Звъня от руски радиотелефон "Алтай". Не се подслушва.
- Откъде го взехте? - Няма значение.
Ако ви дам приблизителни координати, кога да очаквам екипа?
Не е толкова просто.
Били сте на секретна мисия. Официално все едно не сте там.
Да ви евакуираме от Русия, ще е признание за шпионаж.
А какво да правя?
Прекосете границата или идете в посолството ни в Москва.
Там имаме правомощия, ще ви приберем. С кола ли сте?
Да.
И още нещо. С мен има руснак, който ми помага.
Казва се Ник - Николай Устинов. Обещах убежище за него и дъщеря му.
- Трябва да говоря с посланика. - Добре, ще звъннем от Москва.
- Дадоха ли ти зона за евакуация? - Искат да идем в посолството в Москва.
Ти си герой. Няма ли да те приберат?
Много е рисковано.
Само да вземем и дъщеря ми. Ще я питам за адреса.
- Не знаеш ли къде живее? - Често се мести.
- Има и добра новина. - Каква?
- Колата е с касетофон. - 12 часа една и съща касета. Супер!
- Кой е таткото в тая песен? - И аз съм се чудил.
Късно е за посолството. Ще останем при дъщеря ми.
- Ако ни приеме. - Москва винаги ли е така враждебна?
Утре е парадът за Деня на победата. Възхвала на съветската мощ.
Улиците ще са пълни с войници и оръжия.
Ние развяваме балони със Снупи за Деня на благодарността - скука.
Най-добре вече да я спрем.
Тук е бил откраднат телефонът на зам.-председателя Духов.
На 90 км на юг от тук
е жп линията, където нашите са забелязали целите.
- По кое време е откраднат? - Около 21 ч.
Обаждане до посолството на САЩ в 22:14 ч. и превключване на защитена линия.
Вероятно е бил той.
- Ще дойде тук. - Ще информирам генералния секретар.
Не, аз лично ще посрещна нашия американски гост.
Тук не е лошо.
Или е лошо?
- Защо? - След мен.
- В 709 ли е? - В 809, давай по стълбите.
Хайде.
Помниш ли как потопи колата, без да ме предупредиш?
И сега ме съмняваш.
Здрасти, Ана.
- Знаеш ли безопасно място? - Да.
Здрасти.
Какво става?
Четирима от КГБ чакаха долу, но няма да ни хванат.
Към осмия етаж.
Твой ли е, или си под наем?
Ана, ела.
- Трой, приятно ми е. - Ана.
Утре Трой ще звънне в посолството и тримата напускаме страната.
Наистина ли си пилот от ВВС?
Военноморски пилот съм. И самолети, и кораби, малко е объркващо.
Откога не сме говорили?
- Защо реши, че ще тръгна? - Това е шанс за ново начало.
Аз не съм като теб.
Не искам да се крия по горите, а да имам нормален дом.
- Не е безопасно да останеш. - И досега не беше.
Иди в Щатите, ако можеш.
Имаш вина за доста неща, но за това не се притеснявай.
Печката работи ли?
Пак ли ще ни взривяваш?
- Ще направя чай. - И аз искам.
Борец за свобода ли си?
- По-скоро за човешките права. - Тук позволено ли е?
Нелегални сме, не знаят за нас. Внимаваме да не ни хванат.
Карат такива като баща ми да ни издирват.
Сам ли си се шил?
- Баща ти ме е закърпил. - Той е обучен да ранява, не да лекува.
Благодаря, че ни прие.
Нямах избор. Доведохте и колегите на баща ми.
- Бившите му колеги. - Да.
Не знам какво ти е казал баща ми,
но аз не бих му вярвала особено.
- Ясно. - Работата му е да лъже.
Да, но за два дни ми спаси живота 44 пъти,
така че засега му вярвам.
Дано успееш да се прибереш при семейството си.
- Нямам семейство, само баща ми. - Сериозно? Такъв красавец, че и пилот.
Мислех, че имаш жена, деца. И къща с бяла ограда.
Имам обикновен апартамент. Фокусирал съм се върху работата.
Браво на теб.
Благодаря. Ти имаш ли си мъж?
Не са мой тип.
Нито един ли?
Аз те укривам. Нали и ти можеш да пазиш тайна?
Ник знае ли?
В Съветския съюз е забранено да си гей. Нареждане на КГБ.
Ясно.
Ана е страхотна.
- Пипа по-нежно от теб. - Да, изключителна е.
- Ще ми се да се разбирахме. - Сигурно и на нея.
Усещаш ли какво правиш?
- Повтаряш грешките на Маверик. - Този от "Топ Гън" ли?
- Има ли друг Маверик? - Не.
След смъртта на Гъсока той се измъчваше какво е можел да направи
и какво не му е казал, но беше късно.
Ти още можеш да говориш с Ана.
Току-виж сте открили изненадващи неща един за друг.
- Какви неща? - Лични.
Че харесва жени ли?
- Знаеш? - Винаги съм знаел.
Това е една от причините да напусна КГБ.
Как да подкрепям система, за която детето ми е престъпник?
Защо не сте говорили за това?
Ако на Ана й се говореше, сама щеше да ми каже.
Не е така. Ти си бащата.
Покажи й, че няма нужда да се крие от теб.
- Всички пилоти ли са толкова разбрани? - Да.
Може ли да поговорим?
Добре.
ТАТКО, ОБАДИ СЕ, КАТО СТИГНЕШ В САЩ. И НЕ МЕ МИСЛИ.
КГБ ни следи.
Гледайте в 9 ч. да сте пред портата. Докладвате и ви караме към "Рамщайн".
Разбрано! Благодаря, сър.
Момент, лейтенант.
Говорих с посланика.
За жалост, няма как да подслоним цивилния ви помощник.
Не разбирате.
Без Ник нямаше да оцелея. Обещах му да го заведа в Щатите.
Разбирам, но Николай Устинов не е обикновен гражданин.
- Знаете ли, че е бил в КГБ? - Но е напуснал.
Това е деликатен момент в американо-съветските отношения.
Ако приютим агент на КГБ, настоящ или бивш…
Той е изключително ценен. Знае всичко за тях, имате късмет.
С вързани ръце съм. Нареждане отгоре.
Какво да му кажа? Той вярва и в мен, и в Америка.
Изоставя ли го, сме като тях. Стига!
Потвърдете, че ще дойдете в 9 ч.
Ще дойда.
Не остана.
Ник, преди да стигнем…
Като говорих с посолството, ми съобщиха лоша новина.
Това задънена улица ли е?
- Какво става? - Мислех, че сме приятели.
- Издал си ме? - Канеше се да ни изоставиш.
Ник, недей така.
Какво си направил? Оставете ме! Ник!
Не се разбрахме така!
Викни Волков. Това е недопустимо.
Виж ти.
- Сега доволен ли си? - Мръсник, обеща да ме измъкнеш.
Щях да се разбера с тях, като вляза.
Лъжа! Защо не каза, че ми отказват убежище?
- Нямаше да ме докараш. - Подлец.
Честно, нямаше да те зарежа. Не съм такъв.
Не те знам какъв си.
Като Маверик от "Топ Гън". Харесваш ме.
Проумях, че това е просто филм.
Ник.
- Господа. - Нали щяхте да ме пуснете?
Така е. Един от вас ще си тръгне.
- Какво е това? - Признания.
В твоето пише, че е трябвало да проникнеш в Кремъл и да убиеш Горбачов.
А твоето гласи, че той ти е разкрил мисията си.
Това не е вярно.
Но ако хората се вържат, ще сложим край на политиката на гласност.
Щели сме да се отваряме! Да, за падение и хаос.
Подпишеш ли, ще ти се отблагодарим.
С нова самоличност, удобства и невиждан лукс.
Вие сте отвратителен. Предложението ви също.
- Страната ти те изостави сам при врага. - Бях наясно с рисковете.
А баща ти?
Знаеше ли, че го убиват и нарочно си траят?
- Какво каза? - Написали сме си домашното.
Харолд Кели.
През 1983 г. му е поставена диагноза "рак на плеврата".
Работил 32 години в корабостроенето в Сан Диего,
където всеки ден е бил в пряк досег с азбест.
И е виновна Америка?
Знаели са рисковете, но са ги потулвали, за да пестят пари.
Откъде знаете?
Копие от поверителното писмо до секретаря на флота
от септември 1956 г.
Казах ти, подготвени сме.
Държавите са като хората.
Правят нужното, за да оцелеят.
Да видим ти ще го направиш ли.
Ами…
Преди да се озова тук, мислех, че познавам страната ви.
Но се изненадах.
Не подозирах, че има толкова добри хора.
Готови да се жертват, за да помогнат на непознат.
Така че няма да подпиша.
Не заради моята страна, а заради вашата.
А вие, другарю?
Доказахте верността си, предадохте го.
Няма ли да направите и последната крачка за родината?
И за семейството си.
Какво е лоялността?
Упражнение за наивници. Америка, Русия - пълни глупости.
Защо да бягаме от себе си?
Ако ще опазя семейството си, ще подпиша.
- Ник. - Все ми е тая.
Чудесно.
КГБ добре са те научили.
Учили са ме също да не давам остър предмет на затворник.
Знаех си, че е номер!
- Така ли? - Не, но слава богу.
- Не съм ти простил. - И аз. Какво правиш?
Ако оцелеем, се подсигуряваме той да не оцелее.
- Готов ли си? - Не.
- Къде сме? - В тайна база за разпити на КГБ.
- Волков действа на своя глава ли? - Някои гледат само себе си, както знаеш.
Ти извика палачите.
Стойте!
- Към посолството ли? - КГБ ще са там.
- Къде е най-близкото летище? - На 12 км, Шереметиево.
- Да намерим кола. - Ще я спрат, трябва ни нещо по-голямо.
- Танк ли? - Ще го обстрелват.
Ще обстрелват всичко.
Не всичко.
- Стига! - Съмнява ме да стрелят по ядрена ракета.
Съмнява те?
- Какво му каза? - Че ми е сгазил бебето.
Това ли измисли? Защо постоянно намесваш бебета?
Боже!
Слез от колата!
Всички след транспортьора. Никой да не стреля по тях!
- Виждаш ли? - Виждам.
Автобус!
Да изчистим напрежението.
Рискувах всичко, за да те спася, а ти ми заби нож в гърба.
На мен ми се стори, че беше обратното.
Поисках убежище за теб, отказаха ми и ти ме предаде.
- Обеща, че страната ти ще ни защити. - Явно и тя не е перфектна.
Баща ми не значи нищо за тях, ние също.
Виж, ако…
Ако трябва да съм честен, гледах как да се прибера.
Явно съм егоист.
Можех поне да ти кажа, защото си ми приятел.
И беше редно.
Мръдни.
Добре, питаше защо ми викат Асасин.
Като младши лейтенант за първи път кацнах на самолетоносач.
Бях много горд с постижението си.
Като излязох от самолета, не погледнах къде стъпвам
и паднах по задник в люка на палубата.
Двама от техниците ме изправиха, огледах се да проверя видял ли е някой.
И пак паднах.
Приземих се по задник в същия люк.
Не разбирам.
Два пъти паднах по задник. Схващаш ли?
Ас, ас, ин.
Колко неловко.
Никога не съм разказвал тази история извън ескадрилата.
На теб ти я споделям като жест.
- Жест? - На доверие.
Смяташ, че няма да разкажа как си се изложил ли?
Да.
Друга ръчка ли ще дърпаш?
Благодаря, че ми довери тайната си. Ас-ас-ин.
Няма нужда да е на срички.
Ас-ас-ин. Асасин.
Дотук бяхме.
- Няма ли частни самолети? - Те излитат от Внуково.
- Това къде е? - На час път.
Тогава ще летим с пътническия.
Детето ми е вътре!
Божичко!
Боже!
След мен!
- Защо го направи? - В смисъл?
- Спрях куршум, летящ към теб. - Не си.
Уцели и двама ни. Куршум не се спира с ръка.
Вече знам. И тогава го знаех.
Приближи ни до вратата.
По-близо!
Би ли затворил?
Колко му плащат на този?
След като убия теб, ще намеря дъщеря ти и ще убия и нея!
Ти си предател и глупак!
Не, Волков. Аз ще те унищожа.
Така ли те заплаши?
Не вярвам това да го е убило.
Кой пилотира самолета?
Сложих го на автопилот.
Или на нещо друго.
- Колко има до Финландия? - Много.
С един двигател сме по-бавни. Горивото няма да ни стигне до там.
- Докъде ще ни стигне? - Някъде над Балтийско море.
- Ако не намерим "Карл Винсън". - Той как ще ни помогне?
Не е човек. Бил е навремето. Сега е самолетоносач.
Ще побере ли такъв самолет?
Технически - не. Физически? Едва ли.
Капитане, неидентифициран самолет, курс 110, на 20 мили, 1500 м височина.
- Военен ли е? - Не, сър.
- Пътнически. - Използвай аварийния канал.
Неидентифициран самолет, курс 285,
приближавате американски кораб в международни води.
Кои сте и какви са намеренията ви?
Лейтенант Трой Кели от ВМС на САЩ.
В аварийна ситуация сме. Разрешете да кацнем.
Незабавно сменете курса, иначе ще последват ответни мерки.
- Ужас. - Какво?
Само ние ги чуваме.
Искам визуален контакт. Обявете тревога 5.
Ако не установим контакт, сме заплаха и ще ни прихванат.
Мога да го оправя. Колко време имаме?
Докато ни свалят.
"Скопа Еър", сменете курса и потвърдете.
- Как върви? - По-сложно е от моето радио.
Капитане, тревога от Интерпол.
Пътнически ATR-42 е отвлечен от Шереметиево преди час.
Всички установки да са в бойна готовност.
- Отделят се. - Това е добре.
Напротив, махат се да не пречат.
Цел 141 е враждебна. Влезте в дистанционен режим.
Чакайте разрешение.
- Имате… - Повтарям, тук лейт. Трой Кели.
- Задръжте. - 7741. Бях в неизвестност, чувате ли ме?
Лейтенант.
Тревога!
Горивото ни е под минимума. Разрешете аварийно кацане.
С това и без спирачна кука? Тоя е луд.
- Какъв е размахът на ATR-42? - 25 метра, сър.
Трудно, но не невъзможно.
Говори капитанът. Аварийна ситуация, разчистете палубата.
И пълен напред.
"Скопа Еър" 1628, имате разрешение.
Поздравления, Трой.
Отиваш си вкъщи.
Така е.
- Капитане, искам да помоля за нещо. - Кажете.
Искам убежище за съветския гражданин Николай Устинов.
Какво?
- Нямам такива правомощия. - Говорете с Държавния департамент.
Чувате ли това? Имаме само 20 кг гориво.
Не разбирам, разрешихме ви кацане.
Извинете, но отказвам, ако няма да изпълните молбата ми.
15 килограма.
- Тоя е много зле. - Но е бил на мисия.
Свържете се със зам.-директор Медоус. Бързо!
Защо го правиш?
За да защитя страната си, трябва да й се опълча.
Благодаря ти.
Без двигатели сме, капитане.
Кели, тук Карън Медоус от Държавния департамент.
Генерален консул Хенеси ме информира за ситуацията.
Не обичам да ми извиват ръцете, особено в 5 сутринта.
Съжалявам, госпожо.
Но предвид обстоятелствата разрешавам да се предостави убежище.
Благодаря ви за отдадеността.
А сега приземете проклетия самолет.
Рискува живота си за мен.
Не съвсем. Има и друг резервоар.
Задкрилки 30. Мощност на макс. Глисада в централно положение.
Все едно участвам в любимия си филм.
- Трой. - Да.
Винаги съм готов да летя с теб.
Не, няма да разиграваме сценки.
Разбирам.
За мен е чест да служа на родината си
и да спазвам мотото на ВМС: "Нон сиби сед патрие".
"Не за себе си, за родината."
Затова искрено вярвам, че този съд ще признае публично,
че във военното строителство се използват канцерогенни материали.
Моля да се създаде комитет
и да се компенсират хора като баща ми,
поставили нашата сигурност над собственото си благополучие.
Лейтенант, задължени сме ви и ще разгледаме молбата ви сериозно.
Извинете, научих този номер от руските скаути.
Забравих да спомена една подробност.
Това е копие от секретно писмо, пратено от секретаря на ВМС през 1956 г.,
което признава риска от ползването на азбест в корабостроенето.
Някъде сигурно имам и оригинала.
Много уличаващ документ. Много.
Браво.
Е, как е на вкус "Биг Мак"?
Вкусът на Америка.
- Кога потегляш? - Призори.
- Искам да обядвам около Либърти Бел. - Всички искат.
- Красив кемпер. - Да.
Не каза ли, че имаш много неизползван отпуск?
След последното ми геройство може и да ме отстранят.
Защо не дойдеш с мен? Кухненската маса става на легло.
Има телефон, за да държа връзка с Ана. Както и касетофон.
- Ще пропусна. - Ясно.
Не искаш ли поне да опознаеш страната, която защитаваш?
- Не знам. - Хайде, лейтенант.
Още едно приключение.
Да си допия питието, и ще ти кажа.
Добре.
Занасяш ме.
"МАКДОНАЛДС"
Превод на субтитрите Северина Цанкова