Fir-ar!
IEȘIRE
- Ce tanc, nu? - Câștigăm campionatul cu asta.
O să ne distrăm de minune. Hai, mobilizarea!
Haideți, la treabă!
- Ce e? - Cum adică? O pregătim?
- Nu ți-am zis deja? - Bine. Cât timp avem?
Poate ieșim în seara asta. Trezește-te, Fifo! Futu-i!
- Dă-i-o lui Moncho, hai! - Poftim!
- Acolo! - Lasă-mă pe mine! Bine.
Dă-mi o șaibă! Așa.
- Bag-o acolo! - Șurubul. Dă-mi cheia!
Pune-o acolo!
Strânge șurubul, hai!
CLANURILE DIN GALICIA
Sunteți Ana González?
- Ce e asta? - Vă așteaptă mașina, doamnă avocat.
- Vă rog! - Dar…
Nu mă așteptam să te văd aici.
- Ce ți-au zis medicii? - Că sunt sănătos tun.
Cred că sunt în repaus în pat.
Dar sunt bine.
Simțeam nevoia să ies din oraș, să conduc și să respir.
Tu ești bine?
Îți povestesc apoi.
- Sigur ești bine? Să car eu valiza? - Sunt foarte bine.
Am ajuns.
- Asta e? - Da.
- E nouă? - Încă mă obișnuiesc cu ea.
- Să-mi fac griji? - De ce? Vrei să conduci tu?
Bine.
Sigur?
- De ce mă întrebi dacă nu mi-o dai? - Poftim!
- Pe bune? - Da.
Închipuie-ți ce m-am speriat
când mi-am dat seama că mă urmărea o mașină!
Tatăl tău mi-a zis că el aranjase totul abia când mă îndreptam spre aeroport.
Tipic lui! E obsedat de control.
- Că bine zici! - Mereu a fost. Am mii de exemple.
Țin minte când a murit mama.
Am suferit enorm, nu voiam nici să mănânc.
Aveau psiholog la școala aia șmecheră unde învățam,
care a încercat să mă ajute.
Am făcut greșeala să-i zic tatei.
De ce? I-au făcut ceva?
I-au scotocit prin casă, i-au pus microfoane…
Tata era convins că îl ancheta poliția.
Ce era să-i spui psihologului despre afacerile tatălui tău?
- Adică… - Nimic.
Altă dată, m-a certat din cauza unei iubite, Paula.
Îmi plăcea fata.
După trei luni, se simțea urmărită. Poliția i-a confirmat bănuiala.
V-ați despărțit?
I-era frică să fie văzută cu mine, să-i fie rănită familia… Nu știu.
Nu mă mir.
De ce mai lucrezi pentru el?
Ba lucrez pentru mine.
- Și nu mă descurc rău. - Bine.
Și n-aș ști să fac altceva.
- Nu e adevărat. - Nu?
Poți face orice îți propui, Daniel.
Mă gândeam, dacă operațiunea asta iese bine,
să renunț la viața asta.
- Vorbești serios? - Da.
După ce a pățit María, mi-e tot mai clar.
Tatăl tău o să accepte?
Nu-mi pasă.
O să afle când e prea târziu.
De fapt, am aranjat totul ca să dispar.
- Stai puțin! Doar… - Sunt polițiști.
De unde știi?
Fiindcă au puține mașini și le folosesc mereu.
- Și eu ce fac? - Îi ducem la o plimbare.
Nu te sâcâie că te urmăresc?
Ba da, puțin.
Atunci, calc-o!
Calc-o!
Sigur ea conducea?
Sigur, a condus de la aeroport.
Da. Cu ce zbor a venit?
Cu cel de Amsterdam, dar nu știm dacă a fost în Dakar.
Ar avea logică. Le-a transmis informația și barca s-a pus în mișcare.
- Totul se leagă. - Da, dar nu avem dovezi.
Nu, nu încă.
Dar e tot mai implicată.
Deci?
Dacă renunț la tot, vii cu mine?
- Unde? - Unde vrei tu.
În Vietnam.
În Vietnam?
Sau în Brazilia, oriunde. Putem merge în mai multe locuri.
Și ce am fi?
Cum adică?
- Te-am speriat? - Nu, doar că…
Nu mă așteptam la asta.
- Nu pot să cred! - Ce anume?
Poate că nu mă placi.
E posibil, dar eu ți-am mărturisit în spital
și am crezut că simți la fel.
La naiba, ce dezastru!
Nu!
Nu spune asta! Doar că…
Nu! Am făcut-o de oaie, nu?
Dar e pe bune?
Tu vorbești serios?
- Las-o baltă! - Nu, adică…
Poate că mi-o spui doar ca să mi te vâri în pat.
- Mă iei la mișto. - Ba nu, trebuie să știu!
Ce să știi?
- Dacă am vorbit serios? - Da.
Normal! Mai serios ca niciodată. Îmi transpiră mâinile.
Doamne…
Ia-o pe următoarea ieșire!
De ce? Iar oprim?
Știi hotelul de aici?
Nu.
Dar ce chef am să-l vizitez!
- Scuze! Ești bine? - Da.
- Sigur? - Da.
- Daniel, voiam să-ți spun… - Ana, înainte să spui ceva…
Poți să te gândești la propunerea de ieri, nu trebuie să-mi răspunzi acum.
Bine.
Între timp, ar trebui să nu ne mai vedem.
Ce scurt a fost!
Adică în public.
Trebuie ca lumea să creadă că nu mai lucrez pentru tine.
Lucrezi pentru mine, dar totul e legal.
Important e să nu se afle ce ai făcut în Africa, nu?
Problema e că…
mi-au plantat microfoane.
- În birou. - De când știi?
De puțin timp, nici n-am fost acolo încă…
De unde știi?
De la Rosa.
Dar stai liniștit! Încă n-am fost acolo, deci…
De asta îți zic.
Mi-ați promis că nu mai fac nimic.
Dacă n-a zis nimic incriminator, poate că e cinstită.
Da.
Dar știm că nu e.
Atunci, eu n-am ce face.
- I-ai zis despre microfon? - Nu.
- Se abține la birou? - Nu i-am zis nimic.
- Nu mă minți, nu? - Nu. Mă doare!
Îmi cer scuze.
Încă ceva. S-a schimbat după ultima călătorie, nu?
Pare mai agitată.
S-a despărțit de Daniel.
Serios?
N-au mai vorbit de peste 15 zile, dar voi știți mai bine decât mine.
Ți-a zis ceva?
Nu, dar o văd mai tristă și…
Și?
Nimic, aveam o chestie cu el.
Voia să cumpere o afacere.
Dar a zis că ne-o retrage și că vine să ia dosarul.
- Pot să plec acum? - Da, sigur.
Deci? Te-a crezut?
Nu știu, cred că da.
Marta!
La naiba, Marta! Îmi explici ce se întâmplă?
Mă anunți printr-un mesaj că pleci de acasă?
Mai bine nu vorbim acum.
- Trebuie să plec. - Unde? Asta e casa ta.
- N-am simțit asta niciodată. - La naiba!
Ar trebui să sărbătorim c-ai scăpat de cancerul ăla afurisit!
Știi că nu merge, n-o putem repara.
Mai dă-mi două luni, bine?
Dacă merge bine și-i prind pe Padíni, îmi dau demisia și plecăm împreună.
Nu te cred.
Te rog…
Doamne! Semeni cu unchii tăi.
Dar ești nesăbuit, era să cazi.
- Știu bine… - Ba nu știi nimic!
Atenție! Nu numai tu ai pierdut pe cineva.
Știi, da?
Dar nu așa.
Fără ea, mi-e indiferent unde sunt.
- Suferi, dar o să-ți treacă. - Vreau și eu.
Vreau și eu în afacerea voastră.
Vreau să lucrez cu voi, dar pe bune! Nu să fiu hamal pe plajă.
Toată viața te-am ferit de viața asta. Și părinții tăi la fel!
Și la ce m-a ajutat?
Bucură-te de viață!
Vrei la pârnaie?
Știi cum e? Fiindcă eu știu.
Înnebunesc dacă nu fac ceva, Daniel!
Nenorociții ăia ne-au furat banii mie și Maríei.
Ea de-asta a murit.
- Vreau să încep de undeva. - Vrei bani?
Ești finul meu.
N-o să-ți lipsească banii.
Dar vreau să-i câștig eu.
Bine, mergi cu Nilo pe barcă.
Da?
Nu mă strânge, că mă doare!
Unde naiba sunt, frate?
Ce se întâmplă?
Trebuie să așteptăm.
Ce? Suntem aici de șase ore, futu-i!
E în regulă.
E ceva putred la mijloc. Doamne!
Baliza funcționează, sigur sunt în acel punct.
- De când stau? - De câteva ore.
ANA ar putea survola zona dacă o alertăm.
- Dar n-o să facem asta. - Și atunci?
Dacă o alertăm, confiscăm marfa și-i pierdem pe Padíni,
deci trebuie să așteptăm.
Dar le pierdem urma după ce mută drogurile.
Le pierdem urma pe mare, dar monitorizăm operațiunea de pe uscat.
Nu știm deocamdată unde se deplasează pe uscat.
Exact, deocamdată.
- E ceva ce nu știu? - Știi doar ce e nevoie, Torres.
Unde te duci?
La piață, ca în fiecare zi.
Da. Mă crezi idioată, nu-i așa?
- Mamă, te rog… - Laura!
Nu știu ce învârți, dar termină!
Orice ar fi, nu ne-o aduce înapoi.
Și e foarte periculos.
Prefer un glonț în cap decât să mai trăiesc așa.
Asta da petrecere!
Ai putea măcar să răspunzi la telefon. Te-am sunat toată ziua.
Javră…
Da, în fine, dar ia zi-mi!
Puneți ceva la cale?
- De-aia ai venit? - Da sau nu?
Ce ai impresia? Sunt beat, nu prost.
- Afli ce trebuie când e cazul. - O să vezi tu!
„O să vezi tu”? Ce naiba vrei?
Cască urechile!
Naranjo și oamenii lui sunt foarte discreți de obicei,
dar muncesc pe brânci acum.
Deci au aflat că se apropie ceva important
și se pregătesc de parcă vine războiul.
POLIȚIA NAȚIONALĂ
Da, e mai multă activitate decât de obicei.
- Dar mai muncesc și ei! - Da.
- O avea legătură cu noi? - Muñiz e măgar, dar nu e prost.
Știe sigur că nu e o razie de rutină.
Dar are informații solide sau doar ne stoarce de bani?
Nu știu.
Nu cumva să avem alt Samuel.
Alt turnător?
- În echipa ta, poate? - Nu, în niciun caz.
- Bagi mâna-n foc pentru toți? - Normal!
Atunci, ce vrei să spui?
Ce e? Nu, vorbește!
Singurul lucru clar e că n-o cunoaștem pe avocata aia.
- „Avocata aia”? - Da.
O cheamă Ana. Și nu e ea.
- Ești sigur? - Și tata a fost de acord.
Bine.
Deci tatăl tău, tu, eu și ea suntem singurii care știu ce se întâmplă.
Și toți băieții de pe bărci, nu?
Da, sunt mulți implicați.
E normal să se audă zvonuri,
dar asta nu înseamnă că ei știu ce urmează.
Un milion.
Un milion pentru Muñiz dacă îmi aduce un nume și dovezi. Hai!
Sper că nu-mi irosești timpul.
- Nu te apropia, că încetinește! - Fir-ar mama mă-sii!
Nu știu de ce te ascult. Ești sigur de asta?
Merge acolo în fiecare săptămână, mi-a zis o prietenă care lucrează acolo.
Ce prieteni interesanți ai, frate!
Ia să vedem…
Ia să vedem!
- Să vedem… - O să vezi.
Te-am prins, agariciule!
- Cu plăcere. - Bravo, flăcău!
Bravo!
Uite-l!
Du-te!
Camera 115.
- Ce naiba? - Așa ziceam și eu.
Ce cauți aici? Nu vezi că fata e minoră?
Iar tu șterge-o de aici! Fuga!
Ce înseamnă asta?
Ai căcat steagu', frățică.
Ce rușine, omule!
Un agent GRECO tăvălește o puștoaică fără acte.
Ce vrei, Muñiz?
Să-mi dai detalii.
- Despre ce? - Despre ce puneți la cale.
Îți dai seama că-mi spui în față că lucrezi pentru Padíni?
Ba îți spun în față, frumușelule,
că, dacă nu-mi spui ce vreau să știu,
o să ajungi paznic la supermarket.
Ne-am înțeles?
Vreau un nume, știi care.
- Nu știu niciun nume. - Lasă vrăjeala!
Habar n-am, nici Naranjo nu știe.
Nu te cred.
Avem o sursă.
Dar se teme de javrele ca tine
și nu comunică direct cu noi.
Înțeleg. Și cu cine comunică?
Haide, scuipă tot!
Comunică prin Laura.
Vulpița?
Ești un nenorocit, Muñiz.
Haide, îmbracă-te! Și fă un duș!
- Ești un bulangiu. - Baftă!
Ne mai vedem noi, Muñiz!
Da?
Bună, Daniel! Nu e nimeni aici.
Tipa aia mi-a dat coordonatele greșite, nu există altă explicație.
- Trebuie să așteptăm. - Ce? Suntem aici de o veșnicie.
E ceva pe radar.
Acolo! Uitați barca!
Stai puțin!
- Ce e? - Barca e acolo.
Stai puțin!
- Ce? Barca? - Da.
Da, sau muiștii de la ANA!
- Acolo? - Da.
- Stai! - Ce e?
Vorbește odată!
Ei sunt, da?
Da, ei sunt.
E în regulă, ei sunt.
Bine. Fă-ți treaba, da?
- Baftă! - Bine, mulțumesc. Pa!
Ați primit recomandări impecabile.
Dar am o curiozitate.
Am auzit lucruri minunate despre o tânără avocată
care, din câte se pare, e remarcabilă.
- Ana González Soriano. - Da, Ana. O avocată excelentă.
Din păcate, Ana nu mai lucrează cu noi.
Dar stați liniștit! Vă punem o dispoziție o echipă fantastică.
Nu am nicio îndoială.
Dar nu înțeleg, dacă era așa de bună…
Ați avut probleme? S-a întâmplat ceva?
Nu, nici vorbă! Plecarea ei a fost o mare pierdere.
A fost ceva personal.
Moartea tatălui ei a afectat-o enorm.
La două săptămâni după înmormântarea din Insulele Canare,
a plecat fără nicio explicație.
Vă asigur că n-o veți găsi pe Ana la nicio altă firmă din Madrid.
Adevărul e că nimeni nu știe unde e.
TEST DE SARCINĂ
INTRARE APEL MAMA
- Ana, e totul în regulă? - Mamă…
- Ana, mă sperii! Ce e? - Nu știu, mamă.
Dacă te-au descoperit, pleacă imediat de acolo!
Sună la poliție!
Mamă, nu asta e problema, calmează-te!
Bine. Și atunci?
Păi…
Sunt…
Sunt cu cineva.
Și care e problema?
Asta era? M-ai speriat. Doamne!
Cine e? E un coleg de-ai tăi, un avocat?
Da, dar e complicat fiindcă nu…
Fiindcă el e de aici, iar eu o să mă întorc în Madrid și nu…
Nu știu dacă are rost să fiu…
cu cineva care, până la urmă, e dintr-o lume diferită.
În fine, nu știu. Sunt puțin…
derutată.
Știi ce urmează să-ți spun, nu?
Știi ce aș face eu.
Da, știu.
Bine. Mamă, trebuie să închid fiindcă sunt la volan.
- Te sun mai târziu. - Bine.
- Pe curând, iubito! - Bine. Pa!
Ce cauți aici?
Ne-am ars dacă te-a urmărit Naranjo.
- Da, doar că… - Ce?
Trebuia să te văd.
Ai pățit ceva?
Deci plecăm împreună?
Convinge-mă!
Iar fumezi?
Doar câteva zile. Mă las de tot apoi.
Și eu mă las de mâine.
Deci? Vii cu mine?
Dacă pleci…
ce o să creadă lumea?
Pe el cum o să-l afecteze?
- Te-ai gândit? - Pe tata?
Ce o să facă, o să mă omoare?
Nu, nu pe tine.
- Glumești! - Ce? N-ar face-o?
Poate un accident, să scape de mine. Nu-l crezi în stare?
- Pe bune? - De ce nu?
Daniel, dacă el crede că așa te ține aici…
Ai zis-o cu gura ta că e un om care nu uită și nu iartă.
Uită-te la Silva! A durat, dar l-a eliminat până la urmă.
Serios?
De unde știi?
Mi-a spus Laura.
Ea și mama ei au primit bani de la un donator anonim,
dar e convinsă că sunt de la tatăl ei.
Nu știu.
O fi murit de bătrânețe.
Sau o fi făcut cancer.
Nu?
Așa e.
Poate, dar nu contează.
Dar noi doi avem nevoie de o măsură de siguranță,
o garanție că, dacă el atentează la viața mea…
pică și el.
Cum ar fi?
Nazario încă e avocatul lui, nu?
Deci are acces la documente, contabilitate, agenți, totul.
Da. Și ce vrei să faci?
Să-i furi actele de la Nazario?
Dacă le punem într-un loc sigur…
nu se mai atinge de noi.
Fir-aș al naibii!
Tu ești avocata și eu sunt infractorul, nu?
- O clipă! Revin imediat. - Salut!
- Ce faci? - Ai vorbit cu Daniel?
Mi-a zis că vrei să te bagi,
dar e prea devreme și nu ești pregătit.
El crede că sunt.
Da, dar eu sunt responsabil de operațiunile pe mare.
Urc la bord sau nu?
Vii cu a doua barcă.
Să amorsezi motoarele cu unchiul Toño, da?
Uite!
- Știi adresa asta? - Da.
Știi unde e?
- Diseară? - Diseară, mâine sau oricând.
O să fii anunțat.
Și încă ceva! Să nu afle maică-ta, da?
Nici maică-ta, nici nimeni!
- Ai înțeles? - Da.
CAMERĂ „MAMA ȘI COPILUL”
Vreau toate detaliile operațiunii.
- E diseară? - Nu știu încă.
Totul e învăluit în mister. Abia am reușit să ajung aici.
Dacă nu mai scap de el data viitoare?
- Trebuie să comunicăm direct cu sursa. - Ți-am zis că nu se poate.
Nu vorbește direct cu voi, riscă prea multe.
Bine.
Ar putea exista o cale.
Da, iar identitatea lui rămâne anonimă.
Salut, Daniel! Ce mai faci? A trecut ceva timp.
Salut! A trecut prea mult. Trebuie să ne vedem.
Da, sigur. Când?
Nu știu, cât mai repede. Poți azi?
Mamă! Așa de urgent e?
Sunt într-o călătorie, mă întorc vineri. E bine?
Da, vineri e perfect. Distracție plăcută!
- Mi-aș dori eu! Lucrez. - Atunci, bucură-te de muncă!
- Bine, Daniel. Salut! - Salut!
Perfect! E plecat.
Ești sigur că e bine?
Da, ai încredere în mine!
O să-l nenorocim pe Nazario.
De ce? Nu e casa lui, acolo își duce târfele.
Sigur, și asta schimbă totul!
Nu putem da înapoi.
Da, știu ce fac.
- Mergem? - Da.
O clipă!
- Gata. - Da.
- Să mergem! - Hai!
- Aici! - Ține geanta!
- Lasă peștii și du-te sus! - Imediat.
Daniel!
- Fii atent! - Ce e?
Frate, ce figură e Nazario!
- E fantastic! - Nu fi porc, frate!
- Stai! Ce e aia? - Care?
- Vezi? - Da.
- Ia geanta! - Acum!
- Nilo! - Stai!
Trage de acolo!
Băga-mi-aș!
Dar o să-l deschidem greu.
Îl luăm cu totul.
Bună!
Cu ce te servesc?
Un sendviș, te rog! La pachet.
Adu-mi o bere, hai!
Imediat.
Când vrei, șefa! Tu comanzi aici.
Ce faci, amice?
Bine.
Așa, încetul cu încetul!
Toate trec cu timpul, o să vezi!
- Poftim! - Mulțumesc.
- Cât e? - Trei euro.
Trei.
Mersi!
- Mulțumesc! - N-ai pentru ce.
Pe mâine, Laura!
ÎNCHIS
DESCHIS
Vrei să ieși vie de aici?
Vrei?
Zi-mi cu cine vorbește Naranjo!
Haide!
Cu cine vorbește Naranjo? Pe cine încerci să alertezi?
Zi-mi, la naiba! Pe cine încerci să alertezi?
Pe cine, futu-i? Zi-mi naibii numele!
Zi-mi, haide!
Vulpe afurisită!
Nu…
Nu!
Bună ziua, doamnă! Îmi acordați cinci minute?
Da, sigur.
Despre ce e vorba?
Subtitrarea: Elena Băncilă