-Hvor er dere på vei? -José Padín?
-Hvem spør? -Vi er journalister.
Vi jobber med en sak om narkosmuglingens legender.
-Vi har blitt fortalt at du… -Feil.
-Skru av kameraet. -Er ikke du José Padín?
-Vi har rett til å filme. -På gata, ja. Ikke der inne.
Vi vil gjerne snakke med deg om noe.
Stemmer det at parkeringshuset der du jobber, eies av deg?
-Det er løgn. -Av et firma som eies av din advokat.
Hva så? Jeg jobber bare der. Skru av kameraet, ellers ringer jeg politiet.
-Det ville vært ironisk. -At jeg ringte politiet?
Gjelder ikke loven for alle? Er den bare til for å ta meg?
-Skru det av, før du mister det. -Skru det av.
José, det tar bare et øyeblikk. Jeg er veldig interessert i emnet, og…
Jeg har stor beundring for deg. Kameraet er skrudd av, et øyeblikk bare.
Ok, men jeg er på jobb.
Et øyeblikk, vær så snill.
-Faen. Mario! -Ja?
Ta over for meg. Kom, bli med meg.
KLANENE I GALICIA
Ingen fare, det går bra, ok?
-Slutt med den hviskingen. -Hva skal du gjøre?
Spørsmålet er, hva planla dere å gjøre?
Skulle dere stikke av med pengene? Var det planen?
Planen er visst ødelagt. Virkelig. Vent til faren din får høre dette.
Idiot-faren din vil bli overlykkelig når han finner ut hva sønnen planla.
Med kjæresten.
Kan jeg kjøre dere hjem?
Vær så snill, Clara.
Hvorfor måtte du komme? For å avsløre oss foran alle?
Vil du få ham drept?
Han så ingen. Han vet ingenting.
Etter det sa han ikke ett ord resten av dagen. Ikke engang til meg.
Er det svar nok for deg?
Nå, sett dere inn. Og ikke noe tull, ok?
Ikke gjør meg enda mer forbannet.
Hvor skal vi?
Du stiller for mange spørsmål. Du får se.
Politiet er rasshøl. Jeg angrer på det jeg gjorde.
Men det de gjør mot meg er verre.
Du syns dommen er urettferdig?
Hadde jeg vært en annen, ville jeg vært løslatt for lengst.
Eller politiker, da hadde jeg hatt eget basseng.
Hva faen er det her? Har han fått slag eller noe?
-Nei, de må ha overrumplet ham. -Overrumplet! Be dem dra til helvete!
Hvorfor gi intervju nå? Akkurat nå?
-Kanskje de holder seg unna litt nå? -Vi havner i søkelyset, for faen!
Snart stikker de kameraene opp ræva vår og stiller spørsmål.
-Som om vi svarer. -Rolig, ok?
-Du hisser deg for lett opp. -Ingen fare. Jeg vet å takle de folka.
-Ja, men høflig, Toño. Ikke gå av skaftet. -Jeg vet det!
Utrolig. De sier at jeg er korttenkt. Snakker du med ham?
Ja, det skal jeg, men vi må informere Nilo og.
Jeg ringte ham tidligere. Han svarer ikke.
-Hvor er han? -Vet ikke jeg!
-Han oppfører seg mystisk. -Faen!
Sikkert en kjæreste.
Politiet svikter…
Pokker…
-Åssen går det? -Ok.
-Hva skjer? Har du dato for festen? -Ikke enda.
-Herre! -Du vet hvordan det er.
-Det er noe vi må snakke om. -Haster det? Jeg er litt opptatt.
Gjett hvem jeg er med.
-Jeg er ikke i humør for gjetteleker. -Med gudsønnen din.
Den lille jævelen prøvde å lure meg.
-Hva skjer? -At han våger.
For en drittunge!
-Han prøvde å rane meg. -Hva faen?
Ja, sir. Meg, moren sin, alle sammen.
-Bare vent til faren får vite det. -Ro deg ned før du drar til Carmelo.
-Han kan vente seg! -I dag er ikke dagen å bråke på.
-Ok? Var han med dattera til Laura? -Ja, hun var også der. Jenta er et geni.
Ok, få snakke med dem, så kanskje vi kan finne ut av dette.
Alt er krystallklart. Krystallklart.
-Nilo, ikke gjør meg forbannet. -Greit, jeg skjønner.
-Dra hjem, jeg kommer snart. Ha det. -Ha det.
-Hva har skjedd? -Marco.
Faens unge.
-Skal jeg bli med? -Nei, bli her.
Jeg vil kjøpe to båter. Fiskebåter, her i Portugal.
Og jeg skal ta meg av det?
Gjør det igjen. Sørg for at ingen vet hvem kjøperen er.
Til faren din?
Selv fra fengsel er det vel han som styrer virksomheten?
Svarer jeg, må jeg drepe deg.
-Rosa. -Du har en avtale nå. Hvor er du?
Jeg er der om en halvtime.
-Men de… -Jeg vet det, Rosa.
Bare gjør ditt beste. Kjøp kaffe, kaker… Greit?
-Greit. -Ses snart.
-Har de dratt? -Mannen måtte på jobb.
Pokker!
Jeg glemte helt tiden.
Gutten er bekymret.
Det trenger han ikke være. Det er jeg som er låst inne her.
Padín.
Mens han flørter med advokaten,
sitter jeg her og deler ut parkeringsbevis frem til de gir meg friheten tilbake.
Det hadde vært nå, hadde ikke du vært ubrukelig. Du gjør ikke en dritt.
Ok, vi har Rosendo-greia i morgen.
-Rosendo? -Ja, angående fiskemarkedet.
-Det stod i e-posten fra deg. -Sant det.
Greit. Jeg gjør klar e-posten til signering i morgen. Jeg lover.
-Skal vi sitte her? -Greit.
Saken her er at du ble filmet ulovlig og uten tillatelse.
-Og så? -"Og så"? Vi kan anmelde.
Ja, og tiltrekker mer oppmerksomhet. Nei takk.
Det holder nå, Rosa. Hva er det?
Rosa? Seriøst? Hva foregår?
Tre øl.
Ana, det bare…
-Hva? -Jeg klarer det ikke.
Nei, faen…
Jeg ringer tilbake.
De truet meg.
-Hva? -Ja, de sa noe om faren min.
-Blir jeg tiltalt, tar det livet av ham. -Jeg forstår ikke. Hvem truet deg?
Naranjo. Han ba meg gjemme en mikrofon.
Unnskyld.
Ikke nå, for faen.
Hva faen? Hva er det med han?
Herregud! Nei!
-Hva faen? -Hva er det du gjør?
Dere må sende noen øyeblikkelig.
Vi er i Cambados. På kafeen ved strandpromenaden.
Noen skyter. Han skjøt igjen nå.
-Han kommer ut. -Han kommer ut.
Han kommer ut.
Han kom ut, men han har fortsatt våpenet.
Ok, takk.
Kom igjen.
Herregud.
Toño!
Herregud!
Jøss, herr TV-pamp!
-Hei. Jeg fikk tak i fetterne dine. -Å ja?
Hva sa de?
-Han skal til Nilo. -Ta det med ro.
Ring Daniel. Han er der. Advar Daniel.
-Rosa. Ring ambulanse. -Ok.
Vær så snill.
Jeg trenger en ambulanse. Fort.
-Helvete! -Her, i Cambados.
Flere sårede, én mister mye blod. Skynd dere, vær så snill.
-Alt er klart for dåpen. -Bra, skal jeg fikse gave?
-Ja, vi kjøper den så fort du ankommer. -Sammen?
Det er en stor gave, så det er best begge drar.
Greit. Ha det.
-Kom og se på dette. -Hva er det?
-Se hva disse geniene fant. -Ikke faen!
-Din fars penger? -Ja.
Hvor fant de dette? Hvor? Hvordan skjedde dette?
Faen. Den jævelen…
-Hva? -Helvete!
Faen. Hvor kom den jæv…
Hva faen er det du gjør?
-María! -Marco, nei!
María! Nei! María.
María, bli hos meg.
-Hold ut, vær så snill. -Din jævel!
Vi skal drepe deg!
-Bli hos meg, María! -Daniel!
Hold ut, María.
-Daniel! -María!
Daniel!
-Faen, Daniel! -María!
-Ring ambulanse! Nå! -Greit.
Hør på meg, María.
Hjelp!
Ambulanse! Send ambulanse nå!
-Folk er skadet! -Det går bra.
-María! -Nei, se på meg.
María…
Hjelp!
Jeg vet ingenting om pengene. Jeg vet bare at gutten fant dem.
Og det som hendte etterpå…
…var en tragedie, det er alt.
Ja, sikkert.
En tragedie.
Du ville lære Samuel en lekse, men så gikk det for langt.
Han gikk fra vettet og det gikk utover en 17 år gammel jente.
Det var det som skjedde. Samuel får livstid. Og du…
Du kan gå ut av den døren
som ingenting har hendt.
Men du er ansvarlig for Marías død.
Det vil hjemsøke deg resten av livet.
Hei, Marco.
-Daniel har sendt meg. -Skjønner.
Politiet må nøste opp i hva som hendte. Blant annet hvor pengene kom fra.
Det er derfor du er her. Vi trenger en forklaring.
Jeg vil ikke ha hjelpen hans, ok?
Marco, Daniel reddet livet ditt.
Men ikke Marías.
Han reddet ikke henne.
Hvis hun er død, så er det hans feil. Vår feil, alle sammen.
Min og.
Nei. Marco. Det som hendte har ingenting med…
Hun sa at pengene var urene.
At det var skitne penger.
Hun hadde rett.
Jeg dro henne med meg.
Hva skal du gjøre?
Du mener jeg også er ansvarlig, ikke sant?
Hadde jeg ikke presset Samuel, ville det aldri hendt.
Å fabrikkere bevis er noe annet enn å presse.
Sant.
Hva nå?
Skal du melde meg?
Har du fortalt noe at, i jobben vår, så iblant…
må vi ta noen snarveier.
Så de gutta ikke gjør oss til narr.
Nei. Det har jeg ikke.
Også fordi jeg var delaktig, jeg og.
Takk.
Det kommer jeg ikke til å gjøre. Jeg lover.
Hvis vi får arrestert Padín-klanen…
Da gir jeg meg.
Og jeg håper du tar over.
Det blir i hvert fall min anbefaling.
Vi skal ikke dømme.
Bare Gud kjenner folks hjerter.
Og bare Han vet hva som fins i menneskehjertene.
Hans rettferd ledes alltid av barmhjertighet.
I denne tiden vender vi blikket mot Jesus,
som døde for våre synder og gjenoppstod for vår frelse.
Gud, vær nådig.
Kristus, vær nådig.
Herre, vær nådig.
Kristus, vær nådig.
Fader vår, du som er i himmelen. La ditt navn holdes hellig.
La ditt rike komme.
La din vilje skje på jorden som i himmelen.
Får jeg komme inn?
Du ville prate med meg?
Hvordan går det?
-Kan du komme nærmere? -Så klart.
Husker du da ambulansen kom?
-Det øyeblikket. -Ja, jeg husker alt.
Det er noe jeg ikke får ut av hodet.
Ansiktet ditt.
Du holdt på å blø i hjel, Daniel.
Men… Det er mulig jeg tar feil…
Det føltes som du var mer enn…
bekymret.
Du vet at jeg ikke var innblandet, i det med Samuel? Det var faren min.
Han sendte en beskjed.
-Han sendte en beskjed? -Ja.
-Og derfor er en 17 år gammel jente død? -Han gjorde en feil.
Han har gjort feil i lang tid, Daniel.
Tror du ikke jeg vet det? Det skal endre seg.
-Skal det? -Ja.
Når?
Når jeg kommer meg vekk fra ham. Det kan jeg ikke nå.
Sjefene stoler på ham.
Og ikke på deg?
Hvis det jeg planlegger, funker…
vil de det.
Da så…
Sørg for at det funker.
Det er derfor jeg trenger en tjeneste. Jeg trenger din hjelp.
-Du trenger min hjelp? -Du må dra på en reise for meg.
FRA: MARÍA MARTÍNEZ SILVA
Gi meg telefonen din.
Skru av motoren og gå ut av bilen.
Vi tar denne. Du kjører.
Rett frem?
Det er der oppe.
Stopp her.
Her.
-Hva gjør vi her? -Kle av deg.
Unnskyld meg?
Jeg vil se om du skjuler noe.
-Det var Daniel som sendte meg. -Ja.
Daniel stoler visst på deg, men…
Jeg er ikke Daniel.
Jeg er snart fri, så jeg stoler ikke på noen.
En jentunge døde.
Sønnen din døde nesten, han og.
Bare fordi du ville få frem et jævla budskap.
Det var hans feil. Han hørte ikke etter. Nå ligger han på sykehus, og alt er kaos.
Snu deg.
Du kan kle på deg.
-Jeg skulle gjerne ha stanset alt. -Sikkert. Men det kan du ikke.
For skipet med varene er på vei.
Og det kommer til møteplassen en dato som ikke kan endres.
Derfor sendte sønnen din meg hit.
Pugg disse koordinatene.
Og ikke skriv dem ned noe sted.
Pugg dem.
Billetten din.
London, Rotterdam, Dakar.
-Det ville gått raskere via Paris. -Det er bedre slik. Noen vil vente på deg.
Gi dem koordinatene, og kom tilbake. Lett, ikke sant?
Lett?
-Hallo? -Times Square Terrace. Kl. 18.00.
Hallo?
Her. Ta denne for meg.
-Skal du ikke liksom bruke krykka? -Tull. De tvang meg. Jeg brenner den.
-Hvor er bilen? -Der. Skal jeg kjøre inn?
-Trengs ikke. Broren din? -Han sliter.
Og Marco?
Han vil ikke snakke med oss. Jeg ba ham holde seg unna henne.
-Jeg prater med ham. -Lykke til.
Han svarer ikke, og moren nekter oss å se ham.
-Vi stopper i havnen. -Vil du ikke hjem først?
Nei. Jeg må innom der først.
-Skal jeg… -Nei.
Jeg går inn alene.
Det skjedde så fort.
Plutselig lå María på bakken.
Daniel.
Du kunne dratt da moren din døde.
Du var god mot henne.
Du stelte henne da hun var syk. Du var ved hennes side til siste slutt.
Men så…
De sa at du klarte deg bra på skolen.
Du hadde penger. Du kunne gjort hva som helst med livet.
Og du valgte dette.
Nei.
Nei. Jeg valgte ikke.
Det stemmer.
Nei, du valgte ikke. Faren din gjorde det.
Han trengte noen til å passe huset, ikke sant?
En som ville lystre ham.
En som var pålitelig og ikke ville stjele fra ham.
Så han sa: "Bli."
Og du ble.
Det er det han gjorde deg til.
En bikkje.
Jeg er lei for det.
-Taxi? -Ja.
Takk.
-Times Square Terrace, takk. -Greit, frue.
Ok, stopp her, takk.
-Men det er langt unna. -Det går fint.
-Frue. -Nei takk.
Til flyplassen, takk.
-Hallo? -Dra tilbake.
-De følger etter meg. -Nei. De venter på deg.
-Dra til møtet. -Ok, men jeg vil ikke kompromittere noen.
-Slapp av, alt i orden. -Hva mener du?
Var det deg?
Ja, han passer på deg.
Passer på eller overvåker?
-Det går for det samme. -Nei.
Jeg har sagt at jeg ikke stoler på noen. Alt går etter planen. Det er alt.
Ok.
Drittsekk.
-Ana? -Sandro?
Hyggelig.
Hør her. Skipet har ligget til havn og ventet i tre uker nå.
Fortell dem at jeg sa det.
Jeg kan ikke risikere å ringe noen, men vi må avlyse dette.
Det er noe som ikke stemmer.
Greit, men hvis du ikke forklarer,
og ikke vil snakke med dem, får ikke jeg overbevist dem om noen ting.
Og, du bør vite at det var Padín personlig som sendte meg.
Og her er jeg. Valget er ditt.
Greit, ok. Forstått.
Jeg innså ikke at det var Padín. Det er noe merkelig som foregår.
For mange kjente fjes dukker opp overalt. Skjønner du?
Det føles som de venter på å få tatt oss på fersken.
Skjønner.
-Det er ikke DEA-agenter. -Hvordan vet du det?
For det skjedde meg og. Det var Padín.
Akkurat.
Så, nå som du er informert…
Vil du ha koordinatene?
María sendte meg et brev før hun dro.
-Hun elsket deg virkelig. -Jeg elsket henne og.
Unnskyld.
-Du trenger ikke… -Unnskyld.
Det er i orden.
Du hadde rett hele tiden.
Vi skulle dratt herfra for lenge siden.
-Det var min feil. -Nei, absolutt ikke.
Det var oss. Vi ble værende, av stolthet og…
Vi ville ikke la oss drive vekk herfra.
Hvorfor dro dere ikke?
Grunnet det og…
Av frykt, antar jeg.
Frykt?
Ja. Vi visste ikke om noe annet enn dette, så vi ble.
Vi ble og bar på alt det sinnet
og all den bitterheten.
María fortjente ikke å leve slik.
Vi ville dra.
Hun kan ikke lenger, men du kan.
-Ikke sant? -Nei.
-Jo. -Nei.
-Hvorfor? -Du har fortsatt tid.
Til hva da?
Hva ellers skal du gjøre?
-Bli her som om ingenting har hendt? -Nei.
Ikke som ingenting.
Hun ville fortelle deg det hun hørte. Det vi hørte da de tok Samuel.
Men jeg stanset henne.
-Bedre å ikke dvele ved det nå. -Hadde det vært mulig, så…
Det er uansett for sent.
Jeg tar gjerne en prat, men samme hva du sier om Samuels kidnapping, vil det ik…
Det er ikke derfor jeg ville møtes.
De planlegger noe.
Jeg vil at du tar dem, kaster dem i fengsel og aldri slipper dem ut igjen.
Har du informasjon?
Nei, ikke jeg.
Så hva?
Jeg kjenner noen som kan skaffe den fra innsiden.
Da så.
Tekst: Elin Wikstrøm