‫מה? לאן זה?‬ ‫-חוסה פדין?‬
‫מי שואל?‬
‫אנחנו עיתונאים.‬
‫אנחנו מכינים כתבה על סוחרי סמים אגדיים,‬
‫ואמרו לנו שאתה…‬
‫הטעו אתכם. תגיד לחבר שלך לכבות את המצלמה.‬
‫אתה חוסה פדין?‬ ‫-מותר לנו לצלם.‬
‫ברחוב, כן. בפנים, לא.‬
‫למעשה, נשמח אם תגיב על זה.‬
‫זה נכון שהחניון‬ ‫שאתה עובד בו בזמן המאסר שייך לך?‬
‫זה שקר.‬
‫בסדר, לעסק ששייך לעורך הדין שלך.‬
‫מה זה משנה? אני עובד פה וזהו.‬
‫תגיד לחבר שלך לכבות‬ ‫את המצלמה, אחרת אקרא למשטרה.‬
‫זה יהיה משעשע, לא?‬ ‫-מה יהיה משעשע?‬
‫שאני אתקשר למשטרה?‬
‫החוק לא נועד לכולם? הוא נועד רק לי או מה?‬
‫תכבה את המצלמה, שהיא לא תיפול לך.‬
‫תכבה, תכבה.‬
‫חוסה, באמת, זה ייקח שנייה.‬
‫אני מתעניין מאוד בנושא, וחוץ מזה,‬
‫אני מעריץ גדול שלך.‬
‫אם לא אכפת לך,‬ ‫המצלמה מכובה, וזה ייקח רק שנייה.‬
‫בסדר, אבל אני עובד, גבר.‬
‫רק רגע אחד, בבקשה.‬
‫לעזאזל. מריו!‬ ‫-כן?‬
‫תחליף אותי.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, בואו איתי.‬
‫- כנופיות גליסיה -‬
‫תירגעי, לא יקרה כלום. בסדר?‬
‫די עם הלחישות.‬ ‫-מה תעשה לנו?‬
‫השאלה החשובה היא מה אתם התכוונתם לעשות.‬
‫התכוונתם לברוח עם הכסף‬ ‫בלי להגיד מילה? זאת הייתה התוכנית?‬
‫טוב, התוכנית הזאת‬ ‫הייתה דפוקה. דפוקה לגמרי.‬
‫חכה שאבא שלך ישמע על זה.‬
‫האבא הטמבל שלך יתלהב מאוד‬
‫כשהוא יגלה מה הבן שלו תכנן.‬
‫ביחד עם החברה שלו.‬
‫אפשר לתת לכם טרמפ הביתה?‬
‫קלרה, בבקשה.‬
‫למה היית חייב לבוא הנה?‬ ‫כדי לחשוף אותנו מול כולם?‬
‫אתה רוצה שיהרגו אותו?‬
‫הוא אמר לך שהוא לא ראה כלום ולא יודע כלום.‬
‫אחר כך הוא לא אמר כלום כל היום.‬
‫הוא לא פתח את הפה אפילו לידי.‬
‫זאת תשובה מספיק טובה?‬
‫תיכנסו, שניכם. ובלי שטויות, טוב?‬
‫אל תעצבנו אותי עוד יותר ממה שכבר עצבנתם.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫אתה שואל יותר מדי שאלות. תכף תראה.‬
‫השוטרים הם בני זונות.‬ ‫אני כבר מתחרט על מה שעשיתי.‬
‫אבל מה שהם עושים לי לא יעלה על הדעת.‬
‫אז אתה חושב שהעונש שלך לא היה הוגן?‬
‫אם הייתי מישהו אחר,‬ ‫הייתי משתחרר כבר לפני שנים.‬
‫ואם הייתי פוליטיקאי אז בכלל.‬ ‫הייתי יכול לקבל בריכה…‬
‫מה זה היה? הוא קיבל שבץ או משהו?‬
‫הם תפסו אותו לא מוכן.‬ ‫-"לא מוכן". באמת…‬
‫פשוט תגיד להם להזדיין משם.‬
‫למה להתחיל להתראיין? דווקא עכשיו?‬
‫אולי ככה יפסיקו לעקוב אחריו לכמה ימים.‬
‫עכשיו הזרקור מופנה אלינו, לעזאזל.‬
‫כמה זמן ייקח עד שהם יתקעו לנו מצלמות בתחת‬
‫ויתחילו לשאול שאלות?‬
‫כאילו שנענה להם על שאלות.‬
‫תירגע, בסדר? יש לך פתיל קצר מדי.‬
‫אל תדאג, אני יודע איך לטפל באנשים האלה.‬
‫כן, טוניו, אבל בנימוס. אתה לא יכול להשתגע.‬
‫הבנתי!‬
‫לא ייאמן. ואומרים שאני לא חושב עד הסוף.‬
‫אתה יכול לדבר איתו?‬
‫כן, אני אדבר איתו,‬ ‫אבל צריך להודיע גם לנילו.‬
‫כן, התקשרתי אליו קודם. הוא לא עונה.‬
‫איפה אחיך?‬ ‫-איך אני אמור לדעת?‬
‫בזמן האחרון הוא מסתורי.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫הוא בטח מצא לו חברה.‬
‫…זו משטרה שלא מתפקדת…‬
‫גבר…‬
‫מה קורה?‬ ‫-בסדר.‬
‫מה נשמע? יש תאריך למסיבה?‬ ‫-עוד לא.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-כן, אתה יודע איך זה.‬
‫צריך לדבר על משהו.‬ ‫-זה דחוף?‬
‫אני קצת באמצע משהו.‬
‫נחש עם מי אני נמצא.‬
‫לא יודע, נילו, בלי ניחושים. מה קרה?‬
‫עם בן הסנדקות שלך.‬
‫הממזר הקטן ניסה לעשות לי תרגיל.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הוא חתיכת חוצפן.‬
‫הבחור הזה הוא חתיכת יצירה.‬
‫היית מאמין שהוא ניסה לגנוב ממני?‬ ‫-מה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫ממני, מאמא שלו ומכולם.‬
‫חכה שאני אספר לאבא המזדיין שלו.‬
‫נילו, תירגע לפני שאתה הולך לכרמלו.‬
‫צריך לסגור איתו משהו.‬
‫בדיוק בגלל זה. זה לא יום לבלגן.‬
‫בסדר? אז מה קרה? הוא היה עם הבת של לאורה?‬
‫כן, גם היא פה, התופעה.‬
‫בסדר. רגע, תן לי לדבר איתם,‬ ‫ונראה אם נצליח להסביר מה שצריך.‬
‫הכול ברור לגמרי.‬
‫נילו, אל תשגע אותי עכשיו.‬
‫כן, גבר, הבנתי.‬
‫לך הביתה, אני תכף בא. ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫מה קרה?‬
‫מרקו.‬
‫ילד מזדיין.‬
‫לבוא איתך?‬ ‫-לא, תישארו פה.‬
‫…הקפדה על הכללים המקובלים…‬
‫- פונטוודרה -‬
‫אני רוצה לקנות שתי סירות.‬ ‫סירות דיג. פה, בפורטוגל.‬
‫ואתה רוצה שאני אדאג לזה?‬
‫אני רוצה שתעשי מה שעשית קודם.‬
‫שתדאגי שאף אחד לא יגלה שאני קניתי אותן.‬
‫הן בשביל אבא שלך.‬
‫כי למרות שהוא בכלא,‬ ‫הוא עדיין מנהל את הפעילות, נכון?‬
‫אם הייתי עונה, הייתי צריך להרוג אותך.‬
‫רוסה.‬
‫אנה, יש לך פגישה. איפה את?‬
‫אני אגיע בעוד חצי שעה.‬
‫אבל הם…‬ ‫-אני יודעת, רוסה.‬
‫תעשי מה שאת יכולה.‬
‫תביאי קפה ועוגיות. בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫נתראה עוד מעט.‬
‫הם הלכו?‬ ‫-בעלה היה צריך ללכת לעבודה.‬
‫פאק!‬
‫לא שמתי לב מה השעה.‬
‫הבן שלך מודאג, ואני לא מאשים אותו.‬
‫טוב, שלא ידאג כל כך. מי שהסתבך פה זה אני.‬
‫פדין…‬
‫הוא מטייל עם עורכת הדין,‬ ‫ואני יושב פה ומחלק כרטיסי חנייה,‬
‫עד שהם יחליט להעניק לי את חירותי.‬
‫וזה היה קורה כבר‬ ‫אם לא היית כל כך חסר תועלת.‬
‫אתה לא מזיז אפילו אצבע.‬
‫מחר יש לנו גם את העניין של רוסנדו.‬
‫רוסנדו?‬ ‫-כן, בקשר לשוק הדגים.‬
‫זה היה באימייל ששלחתי לך.‬ ‫-נכון, שוק הדגים.‬
‫טוב, אני אכין למחר את האימייל לחתימה.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫נשב פה?‬ ‫-בסדר.‬
‫תקשיב, העניין פה הוא שצולמת בניגוד לחוק.‬
‫ובלי הסכמה.‬
‫אז מה?‬ ‫-מה "אז מה"? אפשר להגיש תלונה.‬
‫כן, ולמשוך עוד תשומת לב? די עם השטויות.‬
‫טוב, רוסה, מספיק.‬
‫מה קרה?‬
‫רוסה, באמת, מה קרה?‬
‫שלוש פחיות בירה.‬
‫אנה, זה…‬
‫מה?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אין מצב…‬
‫אני אחזור אליך.‬
‫הם איימו עליי.‬
‫מה?‬ ‫-כן, הם אמרו משהו על אבא שלי.‬
‫אם יגישו נגדי כתב אישום, זה יהרוג אותו.‬
‫אני לא מבינה. מה קרה? מי איים עלייך?‬
‫נרנחו. הוא הכריח אותי‬ ‫להתקין אצלך מיקרופון.‬
‫אני מצטערת.‬
‫- נזריו -‬
‫נו, באמת. לא עכשיו.‬
‫מה קורה פה? מה הסיפור שלו?‬
‫אוי, לא!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תירגע. בלי לחץ.‬
‫מה הוא עושה בדיוק?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אתם צריכים לשלוח מישהו עכשיו.‬
‫אנחנו בקמבדוס, בבר שבטיילת.‬
‫מישהו יורה פה. הוא ירה עוד פעם.‬
‫הוא יצא!‬ ‫-הוא יצא.‬
‫הוא יצא.‬
‫הוא יצא, אבל הרובה עדיין אצלו.‬
‫טוב, תודה.‬
‫בואי נלך.‬
‫אלוהים…‬
‫טוניו. טוניו!‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫וואו, האיש מהטלוויזיה.‬
‫היי. סוף סוף דיברתי עם הדודנים.‬
‫כן?‬
‫מה הם אמרו?‬
‫הוא בדרך לבית של נילו.‬ ‫-אל תדאג.‬
‫תזהירי את דניאל. הוא שם.‬
‫תזהירי את דניאל!‬
‫רוסה, תזמיני אמבולנס.‬ ‫-בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫אני צריכה אמבולנס. דחוף.‬
‫פאק!‬ ‫-פה, בקמבדוס.‬
‫יש כמה פצועים, אחד מהם מאבד המון דם.‬
‫מהר, בבקשה.‬
‫הכול מוכן להטבלה.‬ ‫-יופי. להתחיל לחפש מתנה?‬
‫כן, נקנה ברגע שתגיע.‬
‫ביחד?‬
‫בשביל מתנה כל כך גדולה, עדיף שנלך שנינו.‬
‫טוב. ביי.‬
‫בוא, תראה.‬ ‫-מה קרה?‬
‫תראה מה הגאונים האלה מצאו.‬
‫אין מצב.‬
‫הכסף של אבא שלך?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫איפה הם מצאו אותו?‬
‫איפה מצאתם אותו? איך זה קרה?‬
‫פאק. איזה בן זונה.‬
‫מה?‬ ‫-פאק.‬
‫מאיפה הבן זונה הזה הגיע?‬
‫מה אתה עושה, בן זונה?‬
‫מריה!‬ ‫-לא! מרקו, לא!‬
‫מריה! לא. מריה.‬
‫מריה, מריה, תחזיקי מעמד.‬
‫תחזיקי מעמד, בבקשה.‬ ‫-סמואל, חתיכת בן זונה!‬
‫אנחנו נהרוג אותך!‬
‫מריה, תחזיקי מעמד!‬ ‫-דניאל!‬
‫מריה, תחזיקי מעמד.‬
‫דניאל!‬ ‫-מריה!‬
‫דניאל!‬
‫דניאל! לעזאזל.‬ ‫-מריה!‬
‫תקרא לאמבולנס! מהר!‬ ‫-כבר.‬
‫תקשיבי לי, מריה.‬
‫הצילו!‬
‫אמבולנס! תשלחו אמבולנס מהר. בבקשה!‬
‫יש פה פצועים!‬ ‫-יהיה בסדר. הכול בסדר.‬
‫מריה!‬ ‫-לא! תסתכל עליי.‬
‫מריה…‬
‫הצילו!‬
‫אני לא יודע שום דבר על שום כסף.‬
‫אני יודע רק שהילד מצא אותו, נראה לי.‬
‫ומה שקרה אחר כך…‬
‫זה היה אסון, זה הכול.‬
‫כן, בטח.‬
‫אסון.‬
‫רצית ללמד את סמואל לקח,‬ ‫אבל זה יצא משליטה, נכון?‬
‫הוא איבד את זה, והוציא הכול על ילדה בת 17.‬
‫זה מה שקרה אחר כך.‬
‫סמואל יחיה את שארית חייו בכלא. ואתה…‬
‫יכול להיות שתצא מהדלת הזאת‬
‫כאילו שלא קרה כלום.‬
‫אבל אתה אחראי למוות של מריה.‬
‫והוא ירדוף אותך עד סוף חייך.‬
‫שלום, מרקו.‬
‫דניאל שלח אותי.‬
‫הבנתי.‬
‫המשטרה צריכה להבין מה קרה.‬
‫בין השאר, מאיפה הגיע הכסף.‬
‫בגלל זה אתה פה.‬ ‫אז אנחנו צריכים למצוא הסבר.‬
‫תגידי לדניאל שאני לא רוצה ממנו עזרה, בסדר?‬
‫מרקו, דניאל הציל את החיים שלך.‬
‫אבל לא את מריה.‬
‫אותה הוא לא הציל.‬
‫אם היא מתה, זה באשמתו.‬
‫באשמת כולנו.‬
‫גם באשמתי.‬
‫לא. לא, מרקו. מה שקרה לא קשור…‬
‫היא אמרה שהכסף מלוכלך.‬
‫שיש עליו כתם.‬
‫היא צדקה.‬
‫ואני גררתי אותה איתי למצוא אותו.‬
‫מה תעשי?‬
‫את חושבת שגם אני אחראי, נכון?‬
‫שאם לא הייתי לוחץ כל כך‬ ‫על סמואל, כל זה לא היה קורה.‬
‫ללחוץ זה דבר אחד, ולפברק ראיות זה דבר אחר.‬
‫נכון.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫את תדווחי עליי?‬
‫אמרת למישהו שבעבודה שלנו, לפעמים…‬
‫צריך לעשות קיצורי דרך,‬
‫כדי שהאנשים האלה לא יעשו מאיתנו צחוק?‬
‫לא. לא אמרתי כלום לאף אחד.‬
‫מהרבה סיבות, בין השאר כי גם אני חלק מזה.‬
‫תודה.‬
‫נרנחו, אני מבטיחה לך שלא אעשה את זה.‬
‫אם הכול ייגמר טוב ונעצור את הפדינים…‬
‫אני אפרוש.‬
‫אני מקווה שאת תחליפי אותי.‬
‫זאת לפחות תהיה ההמלצה שלי.‬
‫- מריה מרטינס סילבה‬ ‫28-8-2006 - 15-10-20023 -‬
‫אל לנו לשפוט אף אחד.‬
‫רק האל מכיר את ליבותיהם של אנשים,‬
‫ורק הוא יודע מה שוכן בלב האדם.‬
‫לכן, הצדק שלו תמיד מונחה על ידי הרחמים.‬
‫ברגע זה, נפנה את מבטנו לישו המשיח,‬
‫אשר מת עבור חטאינו והוחיה עבור גאולתנו.‬
‫אלי, רחם עלינו.‬
‫משיח, רחם עלינו.‬
‫אלי, רחם עלינו.‬
‫משיח, רחם עלינו.‬
‫אבינו שבשמיים, יתקדש שמך.‬
‫תבוא מלכותך,‬
‫יעשה רצונך, כאשר בשמיים גם בארץ.‬
‫אפשר?‬
‫אמרו לי שרצית לדבר איתי.‬
‫מה שלומך?‬
‫את יכולה להתקרב?‬
‫כן, ברור.‬
‫את זוכרת כשהאמבולנס הגיע?‬
‫את הרגע ההוא?‬ ‫-כן, אני זוכרת הכול.‬
‫יש משהו שלא יוצא לי מהראש.‬
‫הפנים שלך.‬
‫דיממת, דניאל. אני לא יודעת.‬
‫אבל…‬
‫אולי אני טועה…‬
‫אבל הייתה לי תחושה שאת לא רק…‬
‫מודאגת.‬
‫את יודעת שלא הייתי קשור לסמואל, נכון?‬
‫זה היה אבא שלי.‬
‫הוא רצה להעביר מסר.‬
‫הוא רצה להעביר מסר?‬ ‫-כן.‬
‫ובגלל זה ילדה בת 17 מתה?‬
‫הוא עשה טעות.‬
‫הוא עושה טעויות כבר הרבה זמן, דניאל.‬
‫נראה לך שאני לא יודע? זה הולך להשתנות.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מתי?‬
‫כשאצליח להתרחק ממנו.‬
‫עכשיו אני לא יכול.‬
‫האחראים בעסק בוטחים בו.‬
‫ובך לא?‬
‫אם מה שאני מתכנן יעבוד,‬
‫אז אולי כן.‬
‫טוב…‬
‫אז תדאג שזה יעבוד.‬
‫בגלל זה אני צריך‬ ‫לבקש ממך טובה. אני צריך ממך עזרה.‬
‫במה לעזור לך?‬
‫אני צריך שתיסעי בשבילי לאנשהו.‬
‫- מאלגה -‬
‫- מאלגה‬ ‫שדה התעופה קוסטה דל סול -‬
‫- מאת: מריה מרטינס סילבה -‬
‫תני לי את הטלפון שלך.‬
‫תכבי את המנוע, וצאי מהמכונית.‬
‫ניסע במכונית הזאת. את תנהגי.‬
‫ישר?‬
‫זה פה למעלה.‬
‫תעצרי פה.‬
‫פה.‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫תתפשטי.‬
‫סליחה?‬
‫אני רוצה לראות אם החבאת משהו.‬
‫אבל דניאל שלי אותי.‬ ‫-כן.‬
‫עושה רושם שהוא בוטח בך, אבל…‬
‫אני לא דניאל.‬
‫אני כבר כמעט חופשי,‬ ‫אז אני לא בוטח באף אחד.‬
‫ילדה מתה.‬
‫וגם הבן שלך כמעט מת.‬
‫והכול בגלל שרצית להעביר מסר מחורבן.‬
‫זאת אשמתו. הוא לא הקשיב לי, ותראי מה קרה.‬
‫הוא בבית חולים, ואנחנו בבלגן רציני.‬
‫תסתובבי.‬
‫את יכולה להתלבש.‬ ‫-זהו?‬
‫אם זה היה תלוי בי,‬ ‫הייתי עוצר הכול עכשיו, אבל…‬
‫כן. אבל אתה לא יכול.‬
‫כי הספינה עם הסחורה כבר בדרך,‬
‫והיא תגיע לנקודת המפגש‬ ‫בתאריך שאי אפשר לשנות.‬
‫לכן הבן שלך שלח אותי הנה.‬
‫תלמדי את הקואורדינטות בעל פה.‬
‫ואל תכתבי אותן בשום מקום.‬
‫תלמדי בעל פה.‬
‫הכרטיס שלך.‬
‫לונדון, רוטרדם, דקר.‬
‫הייתי מגיעה יותר מהר מפריז.‬ ‫-כן, אבל עדיף ככה.‬
‫מישהו יחכה לך שם.‬
‫תני לו את הקואורדינטות ותחזרי.‬
‫קל, לא?‬
‫קל?‬
‫- דקר -‬
‫כן?‬ ‫-טיימס סקוור טראס, בשעה שש.‬
‫הלו?‬
‫קח, תחזיק את התיק שלי.‬
‫אתה לא אמור להשתמש בקב?‬ ‫-די עם השטויות.‬
‫הם הכריחו אותי. אני אשרוף אותו בבית.‬
‫איפה המכונית?‬ ‫-שם. להביא אותה הנה?‬
‫לא, זה בסדר. מה שלום אחיך?‬ ‫-קשה לו.‬
‫ומרקו? שמעת ממנו?‬
‫הוא לא רוצה שום קשר אלינו.‬ ‫אמרתי לו להפסיק להיפגש איתה.‬
‫אני אדבר איתו.‬ ‫-בהצלחה עם זה.‬
‫הוא לא עונה לטלפון,‬ ‫ואחותי לא רוצה שנתקרב אליו.‬
‫אנחנו עוברים בנמל.‬ ‫-אתה לא רוצה לנסוע קודם הביתה?‬
‫לא. נעצור קודם שם.‬
‫אתה רוצה שאני…?‬ ‫-לא.‬
‫אני אכנס לבד.‬
‫הכול קרה תוך שנייה.‬
‫לפני שהבנתי מה קורה, מריה הייתה על הרצפה.‬
‫דניאל,‬
‫יכולת לעזוב כשאמא שלך מתה.‬
‫היית טוב אליה.‬
‫טיפלת בה כשהיא חלתה.‬
‫היית לצדה עד הסוף.‬
‫אבל אחר כך…‬
‫אמרו שהיית טוב בלימודים.‬
‫היה לך כסף. יכולת לעשות‬ ‫עם החיים שלך מה שהיית רוצה.‬
‫ובחרת בזה.‬
‫לא.‬
‫לא. לא בחרתי.‬
‫נכון.‬
‫לא בחרת, ברור. לא, אבא שלך בחר.‬
‫הוא היה צריך מישהו שישמור על הבית. נכון?‬
‫מישהו שיציית לו.‬
‫מישהו אמין, שלא יגנוב ממנו.‬
‫אז הוא אמר לך, "היי, תישאר פה".‬
‫ואתה נשארת.‬
‫לזה הוא הפך אותך.‬
‫לכלב.‬
‫אני מצטער.‬
‫מונית, גברתי?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫טיימס סקוור טראס, בבקשה.‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫בסדר, תעצור. תעצור, בבקשה.‬
‫אבל הבר עדיין רחוק.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫גברת.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫לשדה התעופה, בבקשה.‬
‫כן?‬ ‫-תחזרי.‬
‫עוקבים אחריי.‬ ‫-לא, מחכים לך.‬
‫לכי לפגישה.‬
‫בסדר, אבל אני לא רוצה לסכן אף אחד.‬
‫תירגעי, הכול בסדר.‬ ‫-איך הכול בסדר?‬
‫אתה ארגנת את זה?‬
‫כן, הוא שומר עלייך.‬
‫שומר עליי או משגיח עליי?‬
‫טוב, זה אותו דבר.‬ ‫-מבחינתי זה לא.‬
‫תקשיבי, כבר אמרתי לך שאני לא בוטח באף אחד.‬
‫הכול מתקדם כמתוכנן. זה הכול.‬
‫בסדר.‬
‫בן זונה.‬
‫- טיימס סקוור -‬
‫אנה?‬ ‫-סנדרו?‬
‫נעים מאוד.‬
‫תקשיבי, הספינה עוגנת‬ ‫כבר שלושה שבועות, ומחכה.‬
‫תגידי להם שזה מה שאמרתי.‬
‫אני לא אקח סיכון ואתקשר,‬ ‫אבל צריך לבטל הכול.‬
‫משהו פה לא בסדר.‬
‫כן, אבל אם לא תסביר לי מה קורה‬
‫ולא תדבר איתם ישירות,‬
‫אני לא אוכל לשכנע אותם לבטל שום דבר.‬
‫וכדאי שתדע שפדין בעצמו שלח אותי.‬
‫ואני פה.‬
‫תעשה עם זה מה שאתה רוצה.‬
‫טוב, בסדר. הבנתי.‬
‫לא ידעתי שזה היה פדין.‬
‫תקשיבי, קורה משהו מוזר.‬
‫יותר מדי פרצופים מוכרים מופיעים בכל מקום.‬
‫את מבינה מה אני אומר?‬
‫יש לי תחושה שמחכים לנו‬ ‫כדי לתפוס אותנו על חם.‬
‫הבנתי.‬
‫הם לא סוכני DEA.‬
‫איך את יודעת את זה?‬
‫כי גם אני חשבתי ככה.‬
‫אלה אנשים של פדין.‬
‫כן.‬
‫אז עכשיו אתה יודע מה קורה…‬
‫אתה רוצה את הקואורדינטות או לא?‬
‫מריה שלחה לי מכתב לפני שהיא עזבה.‬
‫היא אהבה אותך מאוד, אתה יודע?‬
‫גם אני אותה.‬
‫אני מצטער.‬
‫אין צורך…‬ ‫-אני מצטער.‬
‫הכול בסדר.‬
‫צדקת לאורך כל הדרך.‬
‫היינו צריכות לעזוב את המקום הזה מזמן.‬
‫זה היה באשמתי.‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫אנחנו נשארנו פה בגלל הגאווה שלנו ו…‬
‫כי לא רצינו להיות מגורשות מפה.‬
‫למה לא עזבתן?‬
‫בגלל זה ו…‬
‫מרוב פחד, כנראה.‬
‫פחד?‬
‫כן. לא הכרנו שום דבר‬ ‫חוץ מהמקום הזה, אז נשארנו.‬
‫נשארנו, והחזקנו את כל הכעס…‬
‫ואת כל רגשות הטינה האלה בפנים.‬
‫למריה לא הגיע לחיות ככה.‬
‫רצינו לעזוב.‬
‫היא כבר לא יכולה, אבל אתה יכול.‬
‫הא?‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-תקשיב, עוד לא מאוחר מדי.‬
‫בשביל מה?‬
‫אז מה תעשה?‬
‫תישאר פה כאילו שלא קרה כלום?‬ ‫-לא.‬
‫לא כאילו שלא קרה כלום.‬
‫היא רצתה לספר לכם מה היא שמעה.‬
‫מה ששמענו כשהם לקחו את סמואל.‬
‫אבל אני עצרתי אותה.‬
‫טוב, עדיף לא לחשוב על זה עכשיו.‬ ‫-כן. אם רק הייתי יכולה.‬
‫בכל מקרה, כבר מאוחר מדי.‬
‫אני אשמח לבוא ולדבר איתך על מה שצריך,‬
‫אבל מה שתגידי על החטיפה של סמואל כבר לא…‬
‫לא. לא בשביל זה ביקשתי להיפגש איתך.‬
‫הם מתכננים משהו.‬
‫אני רוצה שתתפוס אותם,‬
‫תכניס את כולם לכלא,‬ ‫ותדאג שהם לא יצאו אף פעם.‬
‫יש לך מידע כזה?‬
‫לא. לא לי.‬
‫אז למי יש?‬
‫אני מכירה מישהו שיכול להשיג מידע מבפנים.‬
‫בסדר.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬