КАМБАДОС, 1991 РІК
ПОЛІЦІЯ
-Ходімо! -Ходімо!
-Поліція! -Поліція!
Ходімо.
Даніелю. Знайди тата і допоможи йому. Швидше!
Дані, на сумку. Бери мотоцикл і їдь звідси.
Поклади у схованку. Рухайся, дитино.
Стояти! Поліція!
-Стояти! -Поліція!
Відчиніть! Поліція!
-Стояти! Поліція! -Поліція!
-Руки вгору. -Стій, Падіне!
-Падіне, не рухайся. -Повернися.
Сучі діти!
Даніелю!
Вам має бути соромно!
Сучі діти!
Даніелю.
Навіть хворих не поважаєте!
Сучі діти!
КЛАНИ ГАЛІСІЇ
Ми стільки зробили для міста, а допомогти всі бояться.
Його звільнять, як інакше. У них на нього нічого нема.
А те, що вони забрали? Це можуть використати проти нас? Я знаю, що це таке.
-Що? -У них був ще один туз у рукаві.
Думаєш, хтось їм сказав?
Одразу пішли хапати те, що було в будинку.
Інакше як таке можливо? Поясніть.
-Привіт. -Агов.
Чув, твоя мама дуже хвора.
Це правда?
Так.
Чорт, вибач.
Ага.
Слухай, я тут подумав,
якщо твій тато сидітиме,
і мама зрештою…
Ну, ти знаєш… Що робитимеш?
Не знаю.
Самуелю. Як ти?
Сам не бачиш?
У нього всюди садна. Це жалюгідно.
Вибач, Самуелю. Не знаю, як це сталося.
Не знаєш, як це сталося?
-Хтось із ваших йому повідомив. -Ні, неможливо.
Ти добре знаєш, половина з них підкуплена.
Мої люди — ні.
Твої — ні? Тоді хто?
Самуелю, знаю, як почуваєшся, та час…
Ти й гадки не маєш, як він почувається. Тебе там не було!
Він тонув!
Чекав, що вони повернуться й застрелять його.
Назви мені імена, я їх усіх сьогодні заарештую.
Я нікого не бачив.
Вони хочуть залякати й заткнути всіх.
Ти даси їм це зробити?
Думаєш, ще не змусили?
Давай. Назви імена.
Забирайся.
Забирайся негайно!
-Ти чув? -Так.
Він знайшовся.
-Але такий стан. Ноги… -Стерті.
Ну хоч не вбили.
Я бачив, де він був.
Потім мене спіймав дядько і вилаяв за втручання.
Моя мама думала, що я про це знаю.
Вона думала, що ти сказав.
Дядько так само думав.
І що тепер?
Ти не маєш зі мною бачитись?
Але я тут.
Так. Не знаю.
Що? Послухаєшся їх і не бачитимешся зі мною?
Ні.
Ні, звісно ні, але все так складно.
Маріє.
З мене годі.
Більше не можу, бляха. З усіма ними. З мамою, твоїми дядьками…
То їдьмо звідси.
Їдьмо.
Що? Ти думаєш, я підтримую те, що з ним зробили?
Трясця, звісно ні.
І так, зрештою, вони моя сім'я,
але все це лайно — саме те, про що ти говорила.
Мені його не треба.
-Утекти? -Так.
У мене ні копійки за душею.
А ти…
І в мене теж.
А в дідуся є.
Того, що помер?
Він заховав гроші й нікому не сказав де.
Батьки й дядьки сваряться через них.
І ти знаєш, де вони?
Можливо.
ЛЕЙШОЙШ, ПОРТУ
-Це він? -Так.
Ось один, а то інший.
Усе в порядку?
Так. Звичні речі.
Чотири різні компанії, які купили й продали,
і слід охолонув.
-Гаразд. -Звісно, ніякого зв'язку з Падінами.
Огляньмо той.
То ти мені скажеш, навіщо тобі човни?
Так, для ліцензій.
В обох квота на риболовлю в Марокко? Перевірила, чи все добре?
Так?
Так, усе гаразд.
-Чудово. -Чудово.
Що?
Що смішного?
Нічого.
Просто думала, ми
вже це пройшли, але бачу, що ні.
Чекай. Що пройшли?
Те, що в мене є вся документація, Даніелю.
Усі ліцензії, квоти,
інформація про улов за останні кілька років.
Чудово, вітаю. І що?
Їм не сподобається сума, яку ти витратив на ці човни.
-Ні? -Це погана угода. Ти й сам це знаєш.
Ну, ми їх покращимо. Прокачаємо.
Вони для твого тата.
Так? Бо, хоча він у в'язниці, він досі всім керує, так?
Як скажу, доведеться тебе вбити.
Так кажуть у кіно.
Ходімо.
Мабуть, було важко бачити, як забирають твого тата.
З мамою було гірше.
Але так, відстій.
І чому ніхто з вас не знав,
що Сільва свідчитиме проти нього до дня суду?
-Досі риєшся в інтернеті? -Ні, мені нещодавно сказали.
А ще згадали, що…
Ну, що ви з Сільвою були дуже близькі.
Цей покидьок обдурив нас усіх.
Мене найбільше.
Вітаю. Гадаю, Даніель Падін тут.
А ви родич?
-Ні, але… -Не можна. Лише родичам.
Слухайте, я не родич, але практично як родич.
Ось чому малий попросив подзвонити мені замість матері,
щоб не налякати її. Розумієте?
Дякую.
Чорт, Даніелю. Який жах.
Не все так погано.
Нащо ти бавився з мотоциклом, хлопче?
І не кажи, бляха.
Треба думати головою.
-Твій тато чекає суду, а тут це. -Я не думав, що так буде.
Не думав, що так буде.
Ні, гадаю, це той не думав тебе побачити.
То що тепер буде?
Машині гаплик, але з водієм усе гаразд.
А мене заарештовано?
Ти про того поліціянта? Ні. Та й ти неповнолітній.
Він там, щоб ти не пішов говорити з суддею, який прийде пізніше.
Але все буде добре. Я про все подбаю. Гаразд?
-А як мене відправлять в одну з тих шкіл? -Нікуди не відправлять.
Просто треба заплатити тому хлопцю за машину,
і йому буде нецікаво створювати проблеми.
-Не проси грошей у мами. -Не буду.
І краще, щоб вона не дізналася про це. Набагато краще.
Я все покрию. Гаразд?
Ні, не треба.
-Ти про що? -У маєтку є сумка.
У ній якісь папери та прикраси. Є й годинники.
Гарні.
Якщо продамо два чи три…
Оце так малий.
Твій батько тобою пишається. Недивно.
-Удар сильніше, вони тебе поб'ють. -Відчепись!
Бач? Що я казав? Моя черга.
Чекай. Останній удар.
Змусиш мене дивитися ще годину?
Новий місяць буде лише завтра. А його видно вже сьогодні.
І що?
Хіба не краще почекати? Я про ваш план.
А який у нас план?
Що ти про це знаєш, га?
-Скільки тобі було, коли ви почали? -Старший за тебе, як тобі так цікаво.
Але я хочу…
У тебе є сім'я,
яка про тебе завжди подбає. Зрозумів?
Тож не хвилюйся про сонце чи місяць.
-Ти знаєш порядок. Дивись, слухай… -І мовчи.
Бач? Ти відволікся і програв.
-Моя черга. -На.
Пане Падін!
Ви згодні з вироком?
Обвинувач може продовжувати.
З вашого дозволу,
ми просимо не розголошувати ім'я наступного свідка під час його свідчень.
Ваша честь, це неправомірно.
Як захист може працювати, коли є відмова у доступі до показів
цього свідка під захистом?
Тихо!
Адвокате, це рішення ухвалюватиме цей суд.
Тато каже, що вони не з Камбадосу. Готовий поручитися за місцевих.
Мама думала…
-Когось підозрює? -Нікого.
Вона думає, мій тато…
Він був з нами, тож це не може бути він.
Але подумала на нього.
Так. Це відстій.
Де сховали того покидька?
Ні пари з уст.
Лізь.
Пригнись.
Акуратно.
Що бачиш?
ПОНТЕВЕДРА
Коли ми вирішили приїхати сюди, ми знали, на що йдемо.
Ти знав.
Ні, ти теж знала.
-Аякже. -Звісно знала.
-Підвищення, але в Галісії. Заманливо? -Так.
-Нам обом це сподобалося. -Так.
Але це не офісна робота, де працюєш до 17:00.
-Знову. -Розкладу немає.
Коли вони їдуть, я їду за ними, це єдиний спосіб.
Ти одержимий тією сім'єю, тими людьми, усіма…
-Одержимий? -Це вже щось особисте.
Не особисте, але я не дозволю, щоб Падінам зійшло з рук
глузувати з нас і збагачуватися на стражданнях інших.
Я не дозволю, Марто.
Якщо не вони, будуть інші. Що ти зміниш?
-Зараз 17:55. -Що робитимемо?
Якби мій хлопець зробив це зі мною, я б його кинула.
-Змінити хлопця. Я права? -Погоджуюсь.
-Ти не розумієш. -Так.
-Усе сперечаєшся. -Просто кажу.
-Усе просто. -Залежить від того, як ти це подаєш.
-Так. -Я вже казав.
Мені треба йти.
-Зараз? Ми щойно прийшли. -Уже?
-Залиш її. -Бувайте, люди.
-Бувай. -Бувай.
Ось вечеря.
Моє без йогуртового соусу?
Хвилинку. Гляньмо, куди вона йде.
-Хто? -Он та. Брюнетка.
-Вона одна з Лисиць, так? -Так.
Помітив, що вона озирається?
Мунісе, ці дівчата ні до чого не причетні.
Мати й бабуся — ні, а щодо цієї я б не був такий певний.
Годі тобі, я помираю з голоду.
Хвилинку. Ще встигнеш наїстися, бляха.
Подивимось.
Отакої. З племінником Ніло.
Ти диви.
Ось вона з ким.
Ось тобі таємниця. Він її хлопець.
-Так, хибна тривога. -Хибна тривога.
Але візьми телефон.
Сфотографуй.
-Досить маячні. До роботи. -Тоньйо!
Що таке?
Племінник твій тупий, ось що.
Він і твій теж.
Так, але ти мав проконтролювати цю ситуацію, чи не так?
-І проконтролював. -Та ну?
Ти жартуєш. Клятий малий.
Оце послухався тебе.
Я не можу весь день займатися цією справою, ясно?
Бо надто зайнятий байдиками чи що?
Мені набридли твої приниження. Пішов ти.
Ти куди пішов? Ми не договорили.
Сам із ним розбирайся. Може, це його налякає.
Ясно, розумнику?
Слухай, а те, що ти сказав про твого діда, правда?
-Звісно. -Добре, але я не розумію.
Як ніхто не знає, як ти дізнався?
Випадково.
Діду!
Боже.
Ти мене налякав. Думав, ти помираєш.
Так, я помираю.
Від старості.
Не хвилюйся. Ходімо.
Ходімо. Проведи мене до машини.
А ти? Чого ти сюди приїхав?
Іноді я тут тренуюся їздити на мотоциклі.
Мені треба прийти сюди з твоїми дядьками
і позначити деякі дерева для проріджування.
Я можу прийти і зробити це з тобою.
Але я не хочу відволікати тебе від навчання, розумієш?
На все є час, діду.
У тебе є час, а в мене ні.
То ти думаєш, що гроші там.
Я не знаю. Може, він сказав правду.
Але в мене є передчуття.
Завтра перевірю.
-І я піду з тобою. -Та ну?
-Але пообіцяй дещо. -Що?
-Якщо знайдемо гроші, поїдемо. -Так і планували.
Маю на увазі негайно. Одразу. Нікому не кажучи й не оглядаючись.
Ти серйозно?
Почекаємо день — щось станеться, і ніколи не поїдемо.
-Що може статися? -Не знаю.
Хтось дізнається або…
Слухай, треба так зробити. Ти згоден чи ні?
Завтра о 9:00?
Гаразд.
І ще одне. Навіть не думай пакувати валізу.
Не виказуй своїм, що ти задумала.
Що?
Злякалася?
Це твоя ідея, не забувай.
До завтра.
-О 9:00 ранку. -Побачимося завтра о 9:00. Кохаю тебе!
-А телефон? -Буде в мене. Проходьте.
Дідько.
АНА УГОДУ ПОРТУ ЗАКРИТО
ДАНІЕЛЬ МАЄМО МІСЦЕ ДЛЯ ГОСТЕЙ
-Ще одну? -Так.
Знову адвокатка.
-Займалась купівлею човнів. -Від імені компанії?
Ми працюємо, але це складно. Слід вистигає.
Звісно, вона б подбала про це.
Вона все більше вплутується в це, скажи?
-Є ще щось? -Наприклад?
Між ними. У них інтрижка, чи це лиш заради грошей.
Ой. Важко сказати.
Брали окремі номери в готелі.
Нам треба стежити за човнами. І не спускай з них очей, добре?
-Так, але ці човни… -Що?
Це Португалія. Ми не можемо втручатися.
Це правда. Не можемо, ти маєш рацію.
-А як попросимо про співпрацю… -Поки ми доїдемо, їм уже повідомлять.
Тож треба знайти інший спосіб.
Як?
Інший спосіб, Торрес.
Що, лише кава і все?
Перекуси. Цілий день попереду. Ще зомлієш.
Ні, бабусю. Не хвилюйся. Куплю тістечка на перерві.
-А це за що? -Що?
-Що з тобою? -Не можна бабусю цілувати?
Не пригадую, коли таке було.
-Ти знаєш, як сильно я тебе люблю? -Так, сильно-пресильно.
І мама теж. Навіть як іноді здається, що ні.
Ти така мила.
Ти світло мого життя.
У кого ти така пішла в цьому будинку буркотливих?
Спізнюєшся як завжди.
До речі про буркотливих.
Я саме йшла.
Що це з нею?
Їй 17 років.
-Що за машина? -Моєї мами.
Майже нею не користується. Поки не помітить…
Агов.
Усе гаразд?
-Що сталося, Маріє? -Нічого. Нічого не сталося.
-Як хочеш, можна відкласти. -Ні.
Я не хочу це відкладати. Усе. Їдьмо.
Подивимось. А ця ділянка?
Яка?
Біля річки Умія. Чому ви доручили його Наталії?
-Певно, так домовилися. -Ні. Наша адвокатка може сказати.
Слухайте. Це не було частиною угоди.
Так, але я не бачу проблеми, бо ця ділянка першокласна.
Ви вже перевірили й нічого не знайшли?
-Базікало. -Кармело.
Зосередимося на головному.
Ніло і Тоньйо нарешті погодилися скласти список
і розділити все мирно.
-Так. Ось що мене хвилює. -Ти такий мудило, Кармело.
Ти нічого не знаєш. Як думаєш, чому вони тут?
-Уже знайшли їх. -Не втручайся.
Не втручатися? Цей ідіот мене нервує.
-Хочеш на нас нажитися. -Тоньйо, стулися.
Думаєш, ми виключимо тебе з угоди?
-Ми твої брати, заради бога. -Аякже.
-Годі сміятися. -Ти здурів, чоловіче!
Не розумієш, що якби ти не завагітніла, тато не прийняв би цього невдаху?
-Хочеш бійки? -Я надеру тобі дупу!
-Досить! -Надеру тобі дупу!
Тоньйо, відпусти його!
-Досить! -Ніло, не чіпай!
-Ти гірший за них. -Заспокоймося.
Охолонь, друже.
-Я надеру йому дупу. -Зараз не час.
-Вибачте. -Показушник.
-Поговіримо як цивілізовані люди. -Оце так пара!
Мамо, це терміново? Зараз невдалий час.
Я в таксі, їду з аеропорту.
Що значить їдеш? Куди?
У Камбадос.
Що?..
Тобто в Камбадос?
Мамо.
Вибач за готель, але…
Краще, щоб тебе не бачили в мене вдома.
-Чому? За тобою стежать? -Ні, але це маленьке місто.
Ходять чутки, і якщо тебе побачать зі мною,
доведеться представити тебе декому…
-Зведеній сестрі? -Так, але проблема не в ній, бо вона…
Вона тобі сподобається.
То ти про них? Убивць твого батька?
Мамо, ти не розумієш, що я роблю, ясно?
Тоді поясни мені.
Слухай, ти сказала, тобі потрібні відповіді, щоб знати правду про батька.
Тепер ти знаєш.
Що тобі ще треба знати, щоб вибратися звідси?
-Що треба? -Так.
Падін має заплатити за заподіяне нам.
Це погано?
Це те, що мені потрібно. Але для цього треба докази.
І я майже їх зібрала.
Майже.
Якщо ти з'явишся зараз і хтось дізнається…
Слухай. Як з тобою щось станеться…
Я залишуся ні з чим.
Розумієш?
Дивись, мамо!
Найбезпечніше для нас обох, щоб ти повернулася першим рейсом.
ЛЕЙШОЙШ, ПОРТУ
Трясця.
ТОРРЕС ВОНИ ЗЗОВНІ. ОБЕРЕЖНО
Трясця.
Що він у біса робить?
ТОРРЕС ЧЕКАЙ, ПОКИ ВОНИ ПІДУТЬ
-Слухаю? -Ми вийшли.
Супер.
Ще поговоримо.
Перепрошую. Можемо поговорити?
Оце ризик.
Ти розумієш, що тебе ледь не спіймали на човні?
Але не спіймали, так?
А якби спіймали? Що тоді?
Це не наша юрисдикція.
Якщо буде результат, це головне, так?
Так, звичайно.
Як фабрикація доказів, щоб Самуель видав своїх.
Це головне?
-Наранхо? -Так.
Не знаю, чому ми його не викликали.
Необачніший, ніж зазвичай, часу не гає.
-І хто страждає від наслідків? -Того чоловіка ледь не вбили.
Трохи пізно за це думати, скажи?
Упевнений, що це тут?
Ну, це не так просто.
Дивись, це місце знайоме.
Так. Ми проходили тут принаймні тричі.
Якийсь відстій.
Не знаю, як твій дідо мав знайти гроші.
-Мабуть, зробив мапу. -Мапа скарбів.
Треба її знайти.
Повір, батьки каменя на камені не лишили.
До останнього клаптика паперу. Нічого.
Старий забрав свою таємницю в могилу.
-Упертий як мул. -Як і його онук.
Ні. Його онук ідіот, бо привів тебе сюди через що?
Передчуття?
Ну, тут гарно.
Мені було важко йти з дому сьогодні.
Мені теж.
Боляче думати про мить, коли вони дізнаються.
-А тепер я думаю повернутися і… -Що?
Я цього не чекаю.
Так. Як не дивно, я теж.
Але плану Б немає.
Можемо залишитися тут.
Тут?
Так. Можеш ходити на полювання.
Я? Я в житті й зайця не зловив, Маріє.
Тоді я навчуся.
Можу розставити пастки. Точно є кабани.
І олені.
-Справді? -Так.
Якось ми були там…
Це там.
-Ти впевнений? -Так.
Він був там. Ще думав, він помирає.
Розо, ти добре знаєш, з ким знається твоя шефиня.
-З тими, хто її наймає. -Падіни.
Допомагає їм уже деякий час.
Звісно, юрсправи. Що б ті не робили…
Це в минулому, і ти добре знаєш. Це лиш питання часу, доки ми це доведемо.
А поки…
Ти теж можеш бути втягнутою у все це. Ти про це не думала?
Я нічого не зробила.
Я знаю, що ні, але ти й не повідомила про це, еге ж?
-Так, але я не можу. -Це кримінальний злочин.
Залежно, що суддя і прокурор скажуть,
і як сформульовані звинувачення, звісно.
До речі,
якщо я не помиляюся, твій батько був учителем, так?
Так, але до чого тут він?
Він був з матерями, які протестували проти босів мафії, так?
Уявляєш, як таке звинувачення вплине на нього?
-Це погроза? -Зовсім ні, Розо. Ні.
Даю тобі шанс вирішити, по який бік ти хочеш бути,
коли це викриють.
По той, що з'явиться в газеті, чи по інший.
Розо, усе викриють, ти це знаєш.
-Але Ана хороша людина. -Так. Звісно.
Ти теж хороша людина.
Подумай про це.
Ні.
Поглянь-но!
Поглянь-но.
Аж не віриться!
Дивись, що цей виродок сховав.
Такі працьовиті.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова