POLIS
-Kom igen! -Kom igen!
-Polis! -Polis!
Kom igen.
Daniel. Hitta din pappa och hjälp honom. Fort!
Dani, ta den här väskan. Dra med motorcykeln.
Göm den i luckan. Rappa på!
Stanna! Polis!
-Stanna! Polis! -Polis!
Öppna! Polis!
-Stanna! Polis! -Polis!
-Upp med händerna. -Stå still, Padín!
-Rör dig inte. -Vänd dig om.
Era jävlar!
Daniel!
Ni borde skämmas!
Era jävlar! Daniel.
Ni har inte ens nån respekt för de sjuka! Era jävlar!
KLANERNA
Efter allt vi har gjort för den här stan vågar ingen hjälpa oss!
-De måste släppa honom. De har ingenting. -Och allt de tog?
Kan de använda det mot oss? Jag vet vad som pågår här.
-Vadå? -De hade ett ess i rockärmen.
Tror du att nån har snackat?
De visste precis var vi hade allt.
Hur då, om ingen har snackat? Kan du berätta det?
-Läget? -Hej.
Jag hörde att din mamma är sjuk. Är det sant?
-Ja. -Fan, jag är ledsen.
Ja.
Du, jag tänkte…
Om din pappa är inlåst, och din mamma så småningom…
Du vet. Vad ska du göra då?
Jag vet inte.
Samuel, hur mår du?
Du ser ju själv.
Han har sår överallt. Det är en ynklig syn.
Jag beklagar. Jag vet inte vad som hände.
Vet du inte vad som hände?
-Nån av dina poliser tjallade. -Omöjligt.
Du vet mycket väl att hälften av dem är köpta.
-Nej, inte mina. -Inte dina? Så vem var det?
Samuel, jag vet hur du känner…
Nej, du har ingen jävla aning om hur han känner. Du var inte där!
Han sjönk, och väntade på att de skulle komma tillbaka och skjuta honom.
Samuel, ge mig namnen, så griper jag dem idag.
-Jag såg ingen. -De försöker skrämma alla till tystnad.
Ska du låta dem göra så mot dig också?
-Har de inte redan gjort det, menar du? -Ge mig namnen.
Ut med dig.
Ut med dig nu!
-Hörde du? -Ja.
Han dök upp.
-Men hans ben är… -Sönderskavda.
Men de dödade honom inte.
Jag såg var de höll honom. Sen skällde min morbror ut mig för att jag lade mig i.
Mamma trodde att jag visste om det. Att du hade berättat.
Min morbror med.
Vad händer nu?
Du får väl inte träffa mig?
Ändå är jag här.
Ja. Jag vet inte…
Vadå? Tänker du lyssna på dem och sluta träffas?
Nej. Självklart inte, men det är så komplicerat.
María.
Jag är trött på det.
Jag orkar inte mer. Jag orkar inte med min mamma, dina morbröder…
Då sticker vi. Vi ger oss av.
Tror du jag tycker att det var okej, det de gjorde? Självklart inte.
Visst, de är min familj, men det var precis den här skiten du pratade om.
Och jag vägrade se det.
-Rymma hemifrån? -Ja.
Hur då? Jag har inte ett öre. Och du…
Inte jag heller.
Men morfar har.
Han som dog?
Han gömde pengar nånstans. Mina föräldrar och morbröder bråkar om det.
Och du vet var de är?
Kanske.
LEIXÕES, PORTO
-Den här? -Ja.
Det här är en, och där ligger den andra.
-Och allt är i sin ordning? -Ja. De vanliga grejerna.
Köpta och sålda genom fyra olika företag, så spåret är kallt.
-Okej. -Ingen koppling till Padín-klanen.
Vi kollar den andra.
Tänker du berätta varför ville du ha båtarna?
Javisst. För licenserna.
Båda har väl fiskekvoter i Marocko? Kollade du upp det?
Ja?
Ja, allt är i sin ordning.
-Perfekt. -Perfekt.
Vadå? Vad skrattar du åt?
Inget.
Jag trodde bara att vi hade passerat den punkten, men tydligen inte.
Vänta. Vilken punkt?
Punkten där jag sitter på alla dokument, Daniel.
Licenserna, kvoterna, information om de senaste årens fångster.
Okej, grattis. Och?
Du får aldrig igen det du betalade för båtarna.
-Inte? -Det är ingen bra affär. Det vet du.
Vi ska förbättra dem. Piffa upp dem lite.
De är till din pappa.
Eller hur? Trots att han sitter inne sköter han väl verksamheten?
Om jag svarar på det måste jag döda dig.
Visst säger de så i filmerna?
Ska vi gå?
Det måste ha varit jobbigt att se din far föras bort.
Det som hände mamma var värre.
Men ja, det suger.
Och varför visste ingen
att Silva skulle vittna mot honom förrän vid rättegången?
-Fortfarande ute på internet? -Nej, nån berättade lite nyligen.
De nämnde också att…
Att du och Silva stod varandra nära.
Den jäveln lurade oss alla.
Och mig mest.
-Jag tror att Daniel Padín är här. -Tillhör ni familjen?
-Nej, men… -Ni får inte komma in. Endast familj.
Jag tillhör inte familjen, men kunde lika gärna göra det.
Han bad dem ringa mig istället för hans mor,
för att inte skrämma henne. Förstår ni?
Tack.
-Fan, Daniel. Vilken röra. -Det är inte så illa som det ser ut.
Vad skulle du bränna runt på motorcykeln för?
Fan, jag vet.
Använd huvudet. Först din fars rättegång, och nu det här.
-Jag såg ingen. -"Jag såg ingen."
-Nej, det var nog han som inte såg dig. -Så vad händer nu?
Bilen är totalkvaddad, men jag tror att han är okej.
Men är jag gripen?
Menar du killen vid dörren? Nej. Och du är minderårig.
Han ska se till att du inte går innan domaren pratat med dig.
Men ingen fara, jag tar hand om allt. Okej?
-Tänk om de skickar iväg mig? -De skickar dig ingenstans.
Vi behöver bara betala för killens bil, så han inte ställer till några problem.
-Be inte mamma om pengarna. -Nej då.
Det är bättre att hon inte får reda på det här.
-Jag betalar honom. Okej? -Nej, det behövs inte.
-Va? -Det finns en väska vid godset.
Med papper och smycken i. Och några klockor.
Fina klockor. Om vi säljer två eller tre av dem…
Kolla in den här ungen…
Inte undra på att din far är stolt över dig.
-Slå hårdare, de spöar dig ju. -Lägg av!
-Vad var det jag sa? Min tur. -Vänta. Sista gången.
Ska jag titta på en timme till?
Det är nymåne imorgon. Ikväll syns den fortfarande.
Och?
Ska ni inte vänta? Med det ni tänker göra, alltså.
"Vad vi tänker göra"? Och vad vet du om det?
-Hur gammal var du när du började? -Äldre än du, om det är det du frågar.
Men jag vill…
Du har en familj som ser till att du alltid blir omhändertagen. Okej?
Så du behöver inte tänka på solen eller månen.
-Du kan det här. Titta, lyssna… -…och håll tyst.
-Nu förlorade du för det. Min tur. -Här.
Herr Padín!
Anser ni att domen var rättvis?
Åklagarsidan kan fortsätta.
Fru domare, vi begär att nästa vittnes identitet
hålls dold under hela vittnesmålet.
Det här är högst obrukligt.
Hur kan försvaret göra sitt jobb utan att ha tillgång till vittnets uttalanden?
Tystnad!
Det är domstolen som fattar det beslutet.
Pappa säger att det inte är nån från Cambados. Han litar på folk här.
Min mamma trodde…
Vem misstänker hon? Tror hon att min pappa…?
Din pappa var där med oss, så det kan inte vara han.
-Men hon trodde det. -Ja. Det är förjävligt.
Var har de gömt det där svinet?
Var helt tyst nu.
Upp.
Huka dig.
Försiktigt.
Vad ser du?
När vi bestämde oss för att flytta hit visste vi vad som väntade.
-Du visste det. -Nej, du visste också.
-Säkert. -Klart att du visste.
En befordran, men i Galicien. Visst lät det bra? För oss båda.
Men det är inget kontorsjobb där man går hem kl. 17. Vi har inget schema.
När de drar följer jag efter. Det är det enda sättet.
Du är besatt av den familjen, av de där människorna, alla…
-Besatt? -Det har blivit personligt.
Nej, men jag tänker inte låta Padín-klanen slippa undan,
samtidigt som de hånar oss och blir rika på andras lidande.
Jag tillåter det inte.
Är det inte de så är det några andra. Vad förändras?
-Hon är fem i sex. -Vad ska vi göra?
Om min pojkvän gjorde så skulle jag lämna honom.
-Jag hade bytt pojkvän. Eller hur? -Samma här.
-Ni förstår inte. -Jo.
-Ni bråkar jämt. -Diskuterar.
-Det är enkelt. -Det beror på hur man lägger fram det.
-Visst. -Jag sa ju det.
Jag måste gå.
-Nu? Vi kom ju precis. -Redan?
-Låt henne vara. -Hej då.
-Hej då.
Här kommer middagen.
Ingen yoghurtsås på min, va?
Vänta lite. Vi kollar vart hon ska.
-Vem då? -Hon. Brunetten.
-Det är väl golarens barnbarn? -Ja.
-Märker du att hon ser sig om? -De där damerna är inte inblandade i nåt.
Inte hennes mor och mormor, men man vet aldrig med den här.
-Kom igen, jag är utsvulten. -Vänta lite. Du ska få äta, för tusan.
Nu ska vi se.
Oj då. Med Nilos systerson.
Se på henne. Där är hon ju.
Det var bara hennes jävla pojkvän.
-Ja, falskt larm. -Falskt larm.
Men ta fram mobilen. Ta en bild.
-Sluta snacka. Nu sätter vi lite fart. -Toño!
-Vad händer? -Du har en idiot till systerson.
Han är din med.
Fast du skulle väl hålla ett öga på den här situationen?
-Och det gjorde jag. -Jaså?
Du måste fan skämta. Jävla unge.
Han lyssnade verkligen.
Jag kan för fan inte punktmarkera honom. Okej?
Är du för upptagen med att göra ingenting?
Jag har fått nog av din skit. Stick och brinn.
Vart ska du? Vi pratar fortfarande.
Ta hand om honom, du. Skräm lite vett i honom. Okej, mästarn?
Det där du sa om din morfar, var det sant?
-Självklart. -Okej, men jag fattar inte.
-Om ingen vet, hur fick du reda på det? -Av en händelse.
Morfar!
Satan. Du skrämde mig. Jag trodde att du var döende.
Ja, jag är döende.
Av ålderdom. Oroa dig inte. Kom igen.
Nu går vi. Följ mig till bilen.
Och du? Vad gör du här?
Ibland kör jag upp hit för att träna.
Jag borde komma hit med dina morbröder och märka ut lite träd för gallring.
Jag kan göra det med dig nån dag.
Men jag vill inte att du försakar dina studier.
-Var sak har sin tid. -Du har en massa tid, inte jag.
Så du tror att pengarna är där.
Jag vet inte. Det han sa kanske var sant. Men jag har mina aningar.
Jag kollar upp det imorgon.
-Och jag följer med. -Jaså?
-Men lova mig en sak. -Vad?
-Om vi hittar pengarna sticker vi. -Det är väl planen?
På en gång. Vi berättar inte för nån och blickar inte tillbaka.
Seriöst?
Väntar vi en dag så händer nåt, och vi kommer inte iväg.
-Vad skulle hända? -Jag vet inte.
Nån får reda på det, eller…
Men så måste det bli. Är du med eller inte?
Imorgon kl. 09.00?
Okej.
Och packa ingen resväska. Se till att ingen där hemma vet vad du gör.
Vad är det?
Kalla fötter?
Det var ju din idé.
Vi ses imorgon.
-Klockan 09.00. -Imorgon klockan 09.00. Älskar dig!
-Telefonen? -Jag behåller den. Nu går vi in.
Hoppsan!
Satan.
ANA: PORTO-AFFÄREN ÄR KLAR
DANIEL: VI HAR PLATS FÖR GÄSTERNA
-En gång till? -Ja.
Där är advokaten igen.
-Hon köpte båtarna. -I ett företags namn?
-Ja, men det är knepigt. Spåret kallnar. -Ja, det såg hon förstås till.
Hon börjar bli mer involverad, eller hur?
-Är det nåt mer? -Som vad?
Mellan dem. Eller gör hon det bara för pengarna?
Det är svårt att säga. De bokade separata rum på hotellet.
Vi måste övervaka båtarna och hålla koll på dem hela tiden, okej?
-Ja, men båtarna… -Vad är det med dem?
De ligger i Portugal. Vi kan inte bara klampa in.
-Du har rätt, det kan vi inte. -Och om vi ber om samarbete…
När vi kommer dit har de redan blivit tipsade.
Så vi måste hitta ett annat sätt.
Hur då?
Ett annat sätt, Torres.
Ska du bara dricka kaffe?
Ät nåt. Dagen är lång. Du kommer att svimma.
Ingen fara, mormor. Jag äter nåt på rasten.
-Vad nu? Vad har farit i dig? -Får jag inte ge min mormor en puss?
Jag minns inte senast det hände.
-Du vet hur mycket jag älskar dig, va? -Ja, till månen och tillbaka.
Mamma också, även om det inte verkar så.
Du är så rar.
Du är min lilla solstråle. I ett hus fullt av surpuppor.
-Du är sen, som vanligt. -På tal om surpuppor.
Jag skulle just gå.
Vad är det med henne?
Hon är 17.
Ny bil?
Det är mammas. Hon använder den aldrig, och när hon väl märker det…
Du…
-Är du okej? Vad är det, María? -Inget. Det är inget.
-Vi kan blåsa av… -Nej.
Jag vill inte blåsa av det. Kom igen, nu åker vi.
Få se. Och den här marken?
Vilken?
Den vid Umiafloden. Varför gav du den till Natalia?
-Vi måste ha sagt så. -Nej då. Hör på vår advokat.
Titta här. Den var inte med i avtalet.
Ja, men jag ser inte problemet. Det är en kanonfin mark.
Så ni har redan kollat den, och hittade inget?
-Stor i mun. -Carmelo.
Låt oss fokusera på det som är viktigt,
att Nilo och Toño gick med på att göra en lista för att dela upp allt i godo.
-Ja, det är det jag är orolig för. -Du är en sån plåga, Carmelo.
Du fattar ingenting. De har ju redan hittat dem.
Håll dig utanför.
Hur då? Den här idioten går mig på nerverna.
-Han snyltar på oss. -Håll käften nu.
Tror du att vi skulle blåsa dig?
-Vi är ju dina bröder. -Ja, visst.
-Sluta skratta. -Du har vanföreställningar!
Om du inte blivit gravid hade pappa aldrig accepterat den här förloraren.
-Vill du slåss? -Jag ska spöa dig!
-Nog nu! -Jag ska spöa dig!
Toño, släpp honom! Nog nu!
-Nilo, rör mig inte! -Nu lugnar vi ner oss.
Ta det lugnt.
-Han ska få spö. -Det är inte läge för det nu.
-Ursäkta mig. -Mycket snack.
-Låt oss prata som civiliserat folk. -Vilket par!
-Mamma, är det nåt viktigt? -Jag sitter i taxin från flygplatsen.
-Vad menar du? Vart är du på väg? -Till Cambados.
Va? Vad menar du med Cambados?
Mamma.
Ledsen för hotellet, men…
Jag vill inte att de ser dig hemma hos mig.
-Varför inte? Är du bevakad? -Nej, men det här är en liten stad.
Ryktet sprids, och om de ser dig med mig måste jag presentera dig för folk, och…
Din styvsyster?
Ja, fast det skulle faktiskt inte vara ett problem, för hon är…
Du skulle gilla henne.
Så du pratar alltså om dem? De som dödade din far?
Mamma, du förstår inte vad jag håller på med.
Så förklara.
Du sa att du behövde svar, du ville veta sanningen om din pappa.
Nu vet du.
Vad mer behöver du veta för att sticka härifrån?
Vad jag behöver? Padín ska få betala för vad de gjorde.
Är det fel?
Det är det jag behöver. Men för det behöver jag bevis.
Och snart har jag dem. Snart.
Om du dyker upp nu, och nån får veta…
Hör på. Om nåt händer dig…
Då har jag ingenting kvar.
Förstår du?
Hör på, mamma.
Det säkraste för oss båda är att du tar första bästa flyg hem.
LEIXÕES, PORTO
Satan.
TORRES: DE ÄR UTANFÖR. VAR FÖRSIKTIG.
Fan.
Vad håller han på med?
TORRES: VÄNTA TILLS DE KLIVER AV.
-Ja? -Vi är därifrån nu.
Bra.
Vi pratar mer sen, okej?
Ursäkta mig. Har du tid en stund?
Nära ögat.
Inser du att de nästan kom på dig på båten?
-Men det gjorde de inte. -Men tänk om de hade gjort det?
-Vi har ingen jurisdiktion här. -Huvudsaken är väl att få resultat?
Självklart.
Ungefär som att fabricera bevis för att tvinga Samuel att tjalla.
-Naranjo? -Ja.
Jag fattar inte att vi inte sa nåt.
Han är mer vårdslös än nånsin. Och vem får ta konsekvenserna?
De dödade nästan den där killen.
Lite sent att få kalla fötter, va?
-Är du säker på att det var hitåt? -Det är inte så lätt.
Det där ser bekant ut.
Ja. Jag tror att vi har gått förbi här minst tre gånger.
Det här suger.
Hur tänkte din morfar hitta pengarna igen?
-Han måste ha gjort en karta. -En skattkarta.
Vi borde hitta den.
Mina föräldrar har letat överallt. Vänt på varenda pappersbit.
Ingenting. Gamlingen tog hemligheten med sig i graven.
-Envis som en åsna. -Som hans barnbarn.
Nej, hans barnbarn är en idiot som släpade hit dig, och för vad?
En ingivelse?
Det är väldigt fint här.
Det var svårt att gå hemifrån idag.
För mig med.
Jag tänkte på ögonblicket när de inser det.
-När jag tänker på att åka hem igen… -Ja?
-Jag ser inte fram emot det. -Inte jag heller, konstigt nog.
-Men vi har ingen plan B. -Vi kan ju stanna här.
-Här? -Ja. Du kan jaga.
Jaga? Jag har aldrig ens fångat en kanin, María.
Då får jag lära mig. Jag kan sätta ut vildsvinsfällor.
Det finns hjort också. Vi var där borta en dag…
Där borta är det.
-Är du säker? -Ja.
Där borta. Han såg ut att vara döende.
Rosa, du vet vem din chef gör affärer med.
-De som anlitar henne. -Padín.
-Hon har skött deras affärer ett tag. -Bara deras juridiska angelägenheter.
Inte längre, och du vet att det bara är en tidsfråga innan vi bevisar det.
Tills dess…
Du kan också bli inblandad i det här. Har du inte tänkt på det?
-Jag har inte gjort nåt. -Nej, men du har inte anmält det heller.
-Det kan jag ju inte göra. -Det är ett brott i sig.
Beroende på vad domaren och åklagaren säger, och hur anklagelserna utformas.
Förresten, din pappa var väl lärare?
Ja, men vad har han med det här att göra?
Han stod väl på mödrarnas sida i protesten mot maffiabossarna?
Hur skulle en sån här anklagelse påverka honom?
-Är det ett hot? -Inte alls, Rosa. Nej.
Jag ger dig chansen att avgöra vilken sida du vill stå på när allt exploderar.
Med de som hamnar i tidningen, eller med de andra.
Rosa, det här kommer att explodera, det vet du.
-Men Ana är en bra person. -Ja, visst.
Du är också en bra person.
Tänk på saken.
Nej…
Nej, nej, nej…
Kolla här!
Det är helt otroligt!
Kolla vad den där jäveln gömde.
Vilka flitiga arbetare.
Undertexter: Mattias R. Andersson