‫- קמבדוס, 1991 -‬
‫קדימה!‬
‫משטרה!‬ ‫-משטרה!‬
‫קדימה.‬
‫דניאל, תמצא את אבא שלך‬ ‫ותעזור לו, מהר. מהר!‬
‫דני, קח את התיק לאופנוע. תברח מפה.‬
‫תחביא אותו בבור. קדימה, לך.‬
‫לא לזוז! משטרה!‬
‫-משטרה!‬
‫תפתחו! משטרה!‬
‫לא לזוז! משטרה!‬ ‫-משטרה!‬
‫ידיים למעלה.‬ ‫-לא לזוז, פדין.‬
‫פדין, אל תזוז.‬ ‫-תסתובב.‬
‫בני זונות!‬
‫דניאל!‬
‫תתביישו!‬
‫בני זונות!‬
‫דניאל…‬
‫אין לכם אפילו כבוד לאנשים חולים!‬
‫בני זונות!‬
‫- כנופיות גליסיה -‬
‫אחרי כל מה שעשינו בשביל העיר הזאת,‬ ‫אין פה אף אחד שמעז לעזור לנו.‬
‫הם יהיו חייבים לשחרר אותו. אין להם כלום.‬
‫ומה עם כל מה שהם לקחו?‬
‫מותר להם להשתמש בזה נגדנו?‬ ‫ברור לי מה קורה פה.‬
‫מה?‬ ‫-היה להם קלף בשרוול.‬
‫את חושבת שמישהו דיבר?‬
‫ברגע שהם נכנסו,‬ ‫הם ישר הלכו על מה שהיה בבית.‬
‫איך זה יכול להיות‬ ‫אם אף אחד לא דיבר? אתה יכול להסביר לי?‬
‫מה נשמע?‬ ‫-היי.‬
‫שמעתי שאמא שלך ממש חולה.‬
‫זה נכון?‬
‫כן.‬
‫אני מצטער.‬
‫כן.‬
‫היי, חשבתי…‬
‫אם אבא שלך יהיה בכלא,‬
‫ואמא שלך בסוף…‬
‫אתה יודע. אז מה תעשה?‬
‫לא יודע.‬
‫סמואל, נשמע? מה שלומך?‬
‫תראה בעצמך.‬
‫יש לו פצעים בכל הגוף. כואב הלב לראות אותו.‬
‫אני מצטער. אני לא יכול לדמיין איך זה קרה.‬
‫אתה לא יודע איך זה קרה?‬
‫אחד מהאנשים שלך אמר לו.‬
‫לא, זה לא יכול להיות.‬
‫אתה יודע טוב מאוד שהוא קנה חצי מהם.‬
‫לא את האנשים שלי.‬
‫לא את שלך? אז את מי?‬
‫סמואל, אני מבין איך אתה מרגיש, אבל…‬
‫אתה לא מבין איך הוא מרגיש.‬ ‫אין לך מושג איך הוא מרגיש. לא היית שם!‬
‫הוא שקע בבטון!‬
‫הוא חיכה שהם יחזרו ויירו בו!‬
‫סמואל, תן לי שמות,‬ ‫ואני אעצור את כולם היום.‬
‫לא ראיתי אף אחד.‬
‫הם רוצים להפחיד את כל מי שרוצה לדבר.‬
‫אתה תיתן להם לעשות את זה גם לך?‬
‫אתה חושב שהם עוד לא עשו את זה?‬
‫תהיו אמיצים. תנו לי שמות.‬
‫לך מפה.‬
‫לך מפה, עכשיו!‬
‫שמעת?‬ ‫-כן.‬
‫מצאו אותו.‬
‫אבל הרגליים שלו…‬ ‫-פצועות.‬
‫לפחות הם לא הרגו אותו.‬
‫ראיתי איפה החזיקו אותו.‬
‫ואז דוד שלי תפס אותי,‬ ‫וכעס על זה שאני מתערב.‬
‫אמא שלי חשבה שאני יודעת.‬
‫היא חשבה שסיפרת לי.‬
‫גם דוד שלי חשב ככה.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫אתה לא אמור לא להיפגש איתי?‬
‫אבל אני פה.‬
‫כן. לא יודעת.‬
‫מה? את תקשיבי להם ונפסיק להיפגש?‬
‫לא.‬
‫לא, ברור שלא. אבל זה מסובך מאוד.‬
‫מריה.‬
‫נמאס לי.‬
‫אני לא יכולה יותר.‬
‫אני לא יכולה איתם יותר.‬ ‫אמא שלי, הדודים שלך…‬
‫בואי פשוט נעזוב.‬
‫בואי נעזוב. נעזוב.‬
‫מה? את חושבת שלא מפריע לי מה שעשו לו?‬
‫לא, ברור שזה מפריע לי.‬
‫כן, בסוף הם המשפחה שלי וכל זה,‬
‫אבל החרא הזה זה בדיוק מה שדיברת עליו.‬ ‫ואני לא רציתי לראות את זה.‬
‫נברח מפה?‬ ‫-כן.‬
‫איך? אין לי גרוש.‬
‫ואתה…‬
‫גם לי אין.‬
‫אבל לסבא שלי יש.‬
‫זה שמת?‬
‫הוא החביא כסף, ולא אמר לאף אחד איפה.‬
‫ההורים שלי והדודים שלי רבים על הכסף.‬
‫ואתה יודע איפה הוא?‬
‫אולי.‬
‫- ליישואש, פורטו -‬
‫זאת הסירה?‬ ‫-כן.‬
‫זאת אחת, והנה השנייה.‬
‫הכול מסודר?‬
‫כן, כן. כרגיל.‬
‫ארבע חברות שונות שקנו ומכרו,‬
‫והכול מטושטש.‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-אין שום קשר למשפחת פדין, כמובן.‬
‫בואי נראה את השנייה.‬
‫אתה מתכוון להגיד לי‬ ‫למה אתה צריך את הסירות?‬
‫כן, בטח. בשביל הרישיונות.‬
‫לשתיהן יש מכסת דיג במרוקו,‬ ‫נכון? וידאת שזה בסדר?‬
‫כן?‬
‫כן, כן. הכול בסדר.‬
‫מושלם.‬ ‫-מושלם.‬
‫מה?‬
‫מה כל כך מצחיק?‬
‫כלום.‬
‫כלום, רק חשבתי שאנחנו…‬
‫כבר במקום אחר, אבל אני רואה שלא.‬
‫רגע. איזה מקום?‬
‫המקום שבו יש לי את כל המסמכים, דניאל.‬
‫הרישיונות, המכסות,‬
‫מידע על כמויות הדגים בשנים האחרונות.‬
‫יופי. כל הכבוד. אז מה קרה?‬
‫זה לא מצדיק את המחיר ששילמת עליהן.‬
‫לא?‬ ‫-זאת עסקה רעה. אתה יודע יותר טוב ממני.‬
‫טוב, אפשר לשדרג אותן,‬ ‫לא? להוסיף כמה תוספות.‬
‫הן בשביל אבא שלך.‬
‫הא? כי למרות שהוא בכלא,‬ ‫הוא עדיין מנהל את הפעילות, נכון?‬
‫אם הייתי עונה לך, הייתי צריך להרוג אותך.‬
‫זה מה שאומרים בסרטים, לא?‬
‫נלך?‬
‫בטח היה קשה לראות שלקחו את אבא שלך.‬
‫עם אמא שלי היה יותר גרוע.‬
‫אבל כן, זה מבאס.‬
‫ואיך קרה שאף אחד לא ידע‬
‫שסילבה יעיד נגדו עד יום העדות?‬
‫את עדיין חופרת באינטרנט או מה?‬ ‫-לא, סיפרו לי לא מזמן.‬
‫אמרו לי גם…‬
‫שסילבה ואתה הייתם קרובים מאוד.‬
‫הממזר הזה עבד על כולנו.‬
‫ועליי הכי הרבה.‬
‫שלום. אני מאמין שדניאל פדין נמצא פה.‬
‫אתה מהמשפחה?‬
‫לא, אבל…‬ ‫-אתה לא יכול להיכנס. משפחה בלבד.‬
‫תקשיב, אני לא מהמשפחה, אבל אני כמו משפחה.‬
‫בגלל זה הילד ביקש אותי ולא את אמא שלו,‬
‫כדי לא להבהיל אותה. אתה מבין אותי?‬
‫תודה.‬
‫לעזאזל, דניאל. איזה בלגן.‬
‫זה לא נורא כמו שזה נראה.‬
‫למה עשית שטויות עם האופנוע, גבר?‬
‫לא יודע.‬
‫אתה צריך להשתמש בראש שלך.‬
‫אבא שלך מחכה למשפט, ועכשיו זה.‬ ‫-לא ראיתי את זה בא.‬
‫"לא ראיתי את זה בא".‬
‫לא, אני חושב שהוא לא ראה אותך בא.‬
‫אז מה יקרה עכשיו?‬
‫המכונית נהרסה, כן, אבל נראה לי שהנהג בסדר.‬
‫אבל אני עצור?‬
‫אתה מתכוון לשוטר שמחוץ לדלת?‬ ‫לא. חוץ מזה, אתה קטין.‬
‫הוא פה כדי שלא תלך‬ ‫בלי לדבר עם השופט שיבוא עוד מעט.‬
‫אבל לא יקרה כלום. אני אטפל בזה. בסדר?‬
‫ואם ישלחו אותי למין בית ספר כזה?‬
‫לא ישלחו אותך לשום מקום.‬
‫צריך רק לשלם לו על המכונית שלו.‬
‫ככה לא תהיה לו סיבה לעשות עוד בעיות.‬
‫רק אל תבקש מאמא שלי כסף.‬ ‫-אני לא אבקש ממנה.‬
‫ויותר טוב‬ ‫שהיא לא תדע על זה. הרבה יותר טוב.‬
‫אני אשלם. בסדר?‬
‫לא, לא צריך.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-יש תיק מאחורי הבית.‬
‫יש בו מסמכים ותכשיטים. יש גם כמה שעונים.‬
‫מהיפים.‬
‫אם נמכור שניים או שלושה…‬
‫תראו את הילד הזה…‬
‫אבא שלך גאה בך, ואין פלא.‬
‫תרביץ לו יותר חזק. הם הולכים לנצח אותך.‬ ‫-די!‬
‫ראית? מה אמרתי לך? תורי.‬
‫רגע, עוד פעם אחת.‬
‫אני אסתכל עליך עוד שעה?‬
‫הלילה עדיין יהיה ירח.‬ ‫תוכל לראות אותו בלילה.‬
‫אז?‬
‫לא עדיף לחכות?‬ ‫עם מה שאתם מתכננים לעשות, זאת אומרת.‬
‫"מה שאנחנו מתכננים לעשות"?‬
‫מה אתה יודע על מה שאנחנו מתכננים?‬
‫בני כמה הייתם כשהתחלתם?‬
‫יותר גדולים ממך, אם זאת השאלה.‬
‫אבל אני רוצה…‬
‫מה שיש לך זאת משפחה‬
‫שתדאג שלא יהיה חסר לך שום דבר. הבנת?‬
‫אתה לא צריך לדאוג לשמש או לירח.‬
‫אתה יודע איך זה. תסתכל, תקשיב…‬ ‫-ותישאר בשקט.‬
‫ראית? הפסדת כי לא היית מרוכז.‬
‫תורי.‬ ‫-קח.‬
‫מר פדין!‬
‫אתה מקבל את גזר הדין?‬
‫התובע רשאי להמשיך.‬
‫אם יורשה לי, כבודו,‬
‫אנחנו מבקשים שזהותו של העד הבא‬
‫תישאר חסויה במהלך העדות.‬
‫כבודו, זה חריג ביותר.‬
‫איך ההגנה יכולה‬ ‫למלא את תפקידה אם נשללת ממנה הגישה‬
‫לעד המוגן מלכתחילה?‬
‫שקט. שקט!‬
‫אדוני, ההחלטה תתקבל על ידי בית המשפט.‬
‫אבא שלי אומר שהעד לא יכול להיות מקמבדוס.‬
‫הוא סומך על כולם פה באש ובמים.‬
‫אמא שלי חשבה…‬
‫במי היא חושדת?‬ ‫-לא, כלום.‬
‫היא חושבת שאבא שלי…?‬
‫אבא שלך היה שם איתנו, אז זה לא הוא.‬
‫אבל ככה היא חושבת.‬
‫כן. זה מבאס.‬
‫איפה הם החביאו את הבוגד הזה?‬
‫אל תעשה רעש.‬
‫קדימה.‬
‫תתכופף.‬
‫תיזהר.‬
‫מה אתה רואה?‬
‫- פונטוודרה -‬
‫תקשיבי, כשהחלטנו‬ ‫לעבור הנה, ידענו למה אנחנו נכנסים.‬
‫אתה ידעת.‬
‫לא, לא. גם את.‬
‫בטח.‬ ‫-גם את ידעת. נראה לי.‬
‫קידום, אבל בגליסיה.‬
‫נשמע טוב, לא?‬ ‫-כן.‬
‫זה נשמע טוב לשנינו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אני לא עובד במשרד והולך הביתה בחמש.‬
‫לא עוד פעם.‬ ‫-אין לי לוח זמנים.‬
‫כשהם יוצאים לדרך,‬ ‫אני אחריהם. זאת הדרך היחידה.‬
‫יש לך אובססיה למשפחה הזאת,‬ ‫לאנשים האלה, לכולם…‬
‫אובססיה?‬ ‫-כן. הפכת את זה לאישי.‬
‫זה לא אישי, אבל אני לא אתן‬ ‫למשפחת פדין לצאת מזה חלק,‬
‫לעשות מאיתנו צחוק‬ ‫ולהתעשר על חשבון סבל של אחרים.‬
‫אני לא אתן להם, מרתה.‬
‫אם לא הם, אז מישהו אחר. מה תשנה ככה?‬
‫השעה 5:55.‬ ‫-מה נעשה עכשיו?‬
‫אם החבר שלי היה עושה לי‬ ‫דבר כזה, הייתי עוזבת אותו.‬
‫הייתי מחליפה חבר. נכון?‬ ‫-גם אני.‬
‫אתם לא מבינים.‬ ‫-כן.‬
‫אתם תמיד מתווכחים.‬ ‫-טענתי טענה.‬
‫זה פשוט.‬ ‫-תלוי איך מתארים את זה.‬
‫כן.‬ ‫-כבר אמרתי לכם.‬
‫טוב, אני צריכה ללכת.‬
‫עכשיו? רק הגענו.‬ ‫-כבר?‬
‫תעזבו אותה, תנו לה ללכת.‬ ‫-ביי, חבר'ה.‬
‫ביי!‬ ‫-ביי.‬
‫הנה האוכל.‬
‫בשלי אין רוטב יוגורט, נכון?‬
‫חכה רגע. בוא נראה לאן היא הולכת.‬
‫מי?‬ ‫-זאת, עם השיער החום.‬
‫היא אחת מהשועלות, לא?‬ ‫-כן.‬
‫שמת לב שהיא כל הזמן מסתכלת אחורה?‬
‫מוניז, הן לא קשורות לשום דבר, גבר.‬
‫אמא שלה וסבתא שלה לא,‬ ‫אבל איתה אי אפשר לדעת.‬
‫בחייך, אני מת מרעב.‬
‫רק שנייה, באמת. אתה תאכל, אל תדאג.‬
‫בוא נראה.‬
‫וואו, עם האחיין של נילו.‬
‫תראה אותה.‬
‫הנה היא.‬
‫נפתרה התעלומה. זה החבר שלה.‬
‫כן, אזעקת שווא.‬ ‫-אזעקת שווא.‬
‫אבל תוציא את הטלפון, בסדר?‬
‫תצלם.‬
‫די עם השטויות. בואו נתעורר.‬ ‫-טוניו!‬
‫מה קרה?‬
‫יש לך אחיין טמבל, זה מה שקרה.‬
‫הוא גם אחיין שלך.‬
‫כן, אבל אתה היית אמור לשים עליו עין, לא?‬
‫שמתי.‬ ‫-כן?‬
‫אתה לא רציני. איזה ילד מזדיין.‬
‫רואים שהוא הבין אותך.‬
‫אני לא יכול לשבת לו על הראש כל היום, בסדר?‬
‫כי אתה עסוק מדי בלגרד בביצים או מה?‬
‫נמאס לי מהשטויות שלך. לך תזדיין.‬
‫היי, לאן אתה הולך? אנחנו מדברים.‬
‫מעכשיו אתה תתעסק איתו, אולי אתה תאפס אותו.‬
‫טוב, אלוף?‬
‫תגיד, מה שאמרת על סבא שלך היה אמיתי?‬
‫ברור.‬ ‫-בסדר, אבל אני לא מבינה.‬
‫אם אף אחד לא יודע, איך אתה גילית?‬
‫במקרה.‬
‫סבא!‬
‫סבא.‬
‫נו, באמת.‬
‫הפחדת אותי. חשבתי שאתה הולך למות.‬
‫כן, אני הולך למות.‬
‫מרוב זקנה.‬
‫אל תדאג. בוא. קדימה.‬
‫בוא, תלווה אותי למכונית.‬
‫ואתה? מה מביא אותך הנה?‬
‫לפעמים אני רוכב פה על האופנוע.‬
‫אני צריך לבוא הנה עם הדודים שלך‬
‫ולסמן כמה עצים שצריך לדלל.‬
‫אני יכול לבוא איתך יום אחד.‬
‫אבל אני לא רוצה להפריע לך בלימודים, טוב?‬
‫יש זמן לכל דבר, סבא.‬
‫לך יש זמן לכל דבר, לי לא.‬
‫אז אתה חושב שהכסף שם.‬
‫אני לא יודע. אולי מה שהוא אמר לי היה האמת.‬
‫אבל יש לי תחושה.‬
‫אני אלך לבדוק מחר.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-באמת?‬
‫אבל תבטיח לי משהו.‬ ‫-מה?‬
‫אם נמצא את הכסף, נעזוב.‬ ‫-זאת התוכנית, לא?‬
‫התכוונתי שבאותו רגע.‬ ‫בלי להסתכל אחורה, בלי לספר לאף אחד.‬
‫את רצינית?‬
‫אם נחכה אפילו יום אחד,‬ ‫יקרה משהו ולא נוכל לעזוב יותר.‬
‫מה יקרה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫מישהו יגלה, או…‬
‫תקשיב, ככה זה חייב להיות. רוצה או לא?‬
‫מחר בתשע?‬
‫בסדר.‬
‫ועוד משהו, אל תחשבי אפילו לארוז מזוודה.‬
‫תדאגי שאף אחד לא ידע מה את מתכננת.‬
‫מה?‬
‫מתחרטת?‬
‫תזכרי, זה היה רעיון שלך.‬
‫להתראות מחר.‬
‫בתשע.‬ ‫-מחר בתשע. אני אוהב אותך.‬
‫הטלפון?‬ ‫-נשאר אצלי. קדימה, אנחנו נכנסים.‬
‫אוי!‬
‫לעזאזל.‬
‫- אנה:‬ ‫העסקה בפורטו נסגרה. -‬
‫- דניאל:‬ ‫יש לנו חדר בשביל האורחים -‬
‫עוד משחק?‬ ‫-כן.‬
‫שוב עורכת הדין.‬
‫היא הייתה אחראית על רכישת הסירות.‬ ‫-תחת שם של חברה?‬
‫אנחנו בודקים, אבל זה מסובך.‬ ‫העקבות מטושטשים.‬
‫ברור, היא בטח דאגה לזה.‬
‫היא מעורבת יותר ויותר, את לא חושבת?‬
‫את יודעת אם יש עוד משהו?‬ ‫-כמו מה?‬
‫ביניהם. אם יש ביניהם קשר‬ ‫או שזה רק בשביל כסף.‬
‫טוב, קשה לדעת.‬
‫במלון הם לקחו חדרים נפרדים.‬
‫אז צריך להשגיח על הסירות,‬ ‫ולדעת איפה הם נמצאים בכל רגע נתון. בסדר?‬
‫כן, אבל הסירות…‬ ‫-מה איתן?‬
‫הן בפורטוגל. אי אפשר פשוט לנסוע לשם.‬
‫נכון, אי אפשר. את צודקת.‬
‫ואם נבקש שיתוף פעולה…‬
‫עד שנגיע, מישהו כבר יודיע להם.‬
‫אז צריך למצוא דרך אחרת.‬
‫איך?‬
‫דרך אחרת, טורס, דרך אחרת.‬
‫את רק שותה קפה והולכת?‬
‫תאכלי משהו, תהיי שם‬ ‫הרבה שעות. את תרגישי לא טוב.‬
‫אל תדאגי, סבתא. אני אקנה עוגה בהפסקה.‬
‫מה זה היה?‬ ‫-מה קרה?‬
‫מה יש לך?‬ ‫-אני לא יכולה לתת לסבתא שלי נשיקה?‬
‫אני לא זוכרת מתי זה קרה.‬
‫את יודעת שאני אוהבת אותך מאוד, נכון?‬ ‫-כמו שהדגה אוהבת את הדג.‬
‫וגם את אמא שלי, אפילו אם לפעמים נראה שלא.‬
‫איזו יפה את…‬
‫יותר יפה מהשמש.‬
‫למי את דומה בבית החמוץ הזה?‬
‫את מאחרת, כמו תמיד.‬
‫רק דיברנו על חמוצות.‬
‫אני בדיוק הולכת.‬
‫מה יש לה?‬
‫היא בת 17.‬
‫מאיפה המכונית?‬ ‫-היא של אמא שלי.‬
‫היא בקושי משתמשת בה, אז עד שהיא תשים לב…‬
‫היי…‬
‫את בסדר?‬
‫מה קרה, מריה?‬ ‫-כלום. לא קרה כלום.‬
‫אפשר לשכוח מזה אם את…‬ ‫-לא!‬
‫אני לא רוצה לשכוח מזה. קדימה, בוא ניסע.‬
‫בואו נראה. מה עם החלקה הזאת?‬
‫איזו?‬
‫זאת שליד נהר אומיה. למה נתתם אותה לנטליה?‬
‫זה בטח היה ההסכם.‬ ‫-ממש לא. עורכת הדין תגיד לכם.‬
‫תקשיבו, החלקה לא הוזכרה בהסכם.‬
‫כן, אבל אני לא מבין מה הבעיה,‬ ‫כי החלקה הזאת בת זונה.‬
‫אז כבר חיפשת שם ולא מצאת כלום?‬
‫איזה פה גדול.‬ ‫-כרמלו,‬
‫בואו נתמקד במה שחשוב,‬
‫כלומר בעובדה שנילו וטוניו‬ ‫הסכימו סוף סוף להכין רשימה‬
‫ולחלק הכול באופן ידידותי.‬
‫כן, בדיוק מזה פחדתי.‬ ‫-אתה ממש נודניק, כרמלו.‬
‫אין לך מושג. למה את חושבת שהם פה?‬
‫הם כבר מצאו אותו.‬ ‫-אל תתערב.‬
‫לא להתערב? המטומטם הזה עולה לי על העצבים.‬
‫הוא בא להתעלק עלינו.‬ ‫-טוניו, סתום את הפה.‬
‫מה נראה לך? שלא ניתן לך את החלק שלך?‬
‫אנחנו אחים שלך, לעזאזל.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫תפסיק לצחוק.‬ ‫-אתה בהזיות, גבר!‬
‫את לא מבינה שאם לא היית נכנסת להיריון,‬
‫אבא לא היה מסכים לקבל את האפס הזה?‬
‫רוצה מכות?‬ ‫-אני אפרק אותך!‬
‫די!‬ ‫-אני אפרק אותך!‬
‫טוניו, תעזוב אותו!‬
‫די!‬ ‫-נילו, אל תיגע בי!‬
‫אתה יותר גרוע מהם.‬ ‫-רבותיי, בואו נירגע.‬
‫תירגע, גבר. תירגע!‬
‫אני אפרק לו את הצורה.‬ ‫-זה לא הזמן.‬
‫סליחה, אני כבר חוזרת.‬ ‫-קשקשן.‬
‫בוא נדבר כמו אנשים נורמליים.‬
‫איזה זוג!‬
‫אמא, זה דחוף? זה זמן נוראי.‬
‫אני במונית, בדרך לשדה התעופה.‬
‫מה זאת אומרת בדרך? בדרך לאן?‬
‫לשם, לקמבדוס.‬
‫מה…?‬
‫מה זאת אומרת "לקמבדוס"?‬
‫אמא.‬
‫סליחה על המלון, אבל…‬
‫אני מעדיפה שלא יראו אותך אצלי בבית.‬
‫למה? עוקבים אחרייך?‬
‫לא, אבל את יודעת, זאת עיירה קטנה.‬
‫אנשים פה שמים לב לכל דבר,‬ ‫ואם יראו אותך איתי,‬
‫אני אצטרך להכיר אותך לכמה אנשים, ו…‬
‫אחותך החורגת?‬
‫כן, טוב, איתה לא תהיה בעיה, כי היא…‬
‫את תאהבי אותה.‬
‫אז את מדברת עליהם?‬ ‫על אלה שהרגו את אבא שלך?‬
‫אמא, את לא מבינה מה אני עושה, בסדר?‬
‫אז תסבירי לי.‬
‫תקשיבי, אמרת שאת צריכה תשובות,‬ ‫לדעת את כל האמת על אבא שלך.‬
‫עכשיו את יודעת.‬
‫מה עוד את צריכה לדעת כדי לצאת מפה?‬
‫מה אני צריכה?‬ ‫-כן.‬
‫שפדין ישלמו על מה שהם עשו לנו.‬
‫זה לא בסדר?‬
‫זה מה שאני צריכה,‬ ‫ובשביל זה אני צריכה הוכחות.‬
‫ואני על סף להשיג אותן.‬
‫על הסף.‬
‫אם את תבואי, ומישהו יגלה הכול…‬
‫תקשיבי, אם יקרה לך משהו…‬
‫אני אישאר בלי כלום.‬
‫את מבינה?‬
‫תראי, אמא.‬
‫הכי בטיחותי לשתינו‬ ‫שתחזרי הביתה בטיסה הראשונה.‬
‫- ליישואש, פורטו -‬
‫פאק, איזה חרא.‬
‫- טורס:‬ ‫הם בחוץ. תיזהר. -‬
‫פאק.‬
‫מה הוא עושה?‬
‫- טורס:‬ ‫תחכה ששניהם ילכו -‬
‫כן?‬ ‫-יצאנו.‬
‫מעולה.‬
‫נדבר אחר כך, בסדר?‬
‫סליחה, אני יכול לדבר איתך לרגע?‬
‫היה קרוב, מה?‬
‫אתה מבין שהם כמעט תפסו אותך על הספינה?‬
‫אבל הם לא תפסו, נכון?‬
‫ומה אם היו תופסים אותך? מה אז?‬
‫אנחנו לא בתחום השיפוט שלנו.‬
‫בסוף, מה שחשוב זה להשיג תוצאות, לא?‬
‫כן, ברור.‬
‫למשל לפברק ראיות‬ ‫כדי להכריח את סמואל להלשין.‬
‫זה מה שחשוב?‬
‫נרנחו?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודעת למה לא אמרנו כלום.‬
‫הוא יותר פזיז מתמיד, אין לו מעצורים.‬
‫ומי סובל מהתוצאות?‬
‫הם כמעט הרגו אותו, אחי.‬
‫קצת מאוחר מדי להתחרט, לא?‬
‫אתה בטח שזה היה פה?‬
‫טוב, זה לא כל כך קל.‬
‫הנה, זה נראה מוכר.‬
‫כן. נראה לי שעברנו פה לפחות שלוש פעמים.‬
‫מבאס.‬
‫אני לא מבינה‬ ‫איך סבא שלך תכנן למצוא את הכסף.‬
‫בטח הייתה לו מפה.‬ ‫-מפת אוצר.‬
‫צריך למצוא אותה.‬
‫אני אומר לך, ההורים שלי חיפשו בכל מקום.‬
‫עד חתיכת הנייר האחרונה.‬
‫וכלום.‬
‫הזקן לקח את הסוד איתו לקבר.‬
‫עקשן כמו חמור.‬ ‫-כמו הנכד שלו.‬
‫לא. הנכד שלו מטומטם‬ ‫כי הוא הביא אותך הנה, ובגלל מה?‬
‫בגלל תחושה?‬
‫טוב, המקום הזה מגניב.‬
‫היה לי קשה לצאת בבוקר מהבית.‬
‫גם לי.‬
‫הרגשתי נורא כשחשבתי על איך שהן יגלו.‬
‫אבל עכשיו אני חושבת על לחזור ו…‬ ‫-מה?‬
‫אני לא מחכה לזה.‬
‫כן. מוזר, גם אני לא.‬
‫אבל אין תוכנית חלופית.‬
‫טוב, אפשר להישאר פה.‬
‫פה?‬
‫כן. אתה תוכל ללכת לצוד.‬
‫אני? לצוד?‬ ‫בחיים לא תפסתי אפילו ארנב, מריה.‬
‫אז אני אלמד לצוד.‬
‫אפשר להכין מלכודות. בטח יש פה חזירי בר.‬
‫וגם איילים.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-כן.‬
‫יום אחד היינו פה…‬
‫זה פה.‬
‫בטוח?‬ ‫-כן, כן.‬
‫הוא היה שם, ונראה כאילו הוא הולך למות.‬
‫רוסה, את יודעת טוב מאוד‬ ‫עם מי הבוסית שלך מסובכת.‬
‫עם מי ששכר אותה.‬ ‫-עם משפחת פדין.‬
‫היא מטפלת בעניינים שלהם כבר זמן מה.‬
‫בטח, בעניינים משפטיים. מה שהם…‬
‫זה היה בעבר, ואת יודעת טוב מאוד‬
‫שהשאלה היחידה היא מתי נוכל להוכיח את זה.‬
‫עד אז…‬
‫בסוף גם את עלולה‬ ‫להסתבך בזה. לא חשבת על זה?‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫אני יודע שלא, אבל גם לא דיווחת לנו, נכון?‬
‫נכון, אבל אני לא יכולה.‬ ‫-זאת עבירה פלילית בפני עצמה.‬
‫תלוי מה יגידו התובע והשופט,‬
‫ואיך האישומים ינוסחו, כמובן.‬
‫דרך אגב,‬
‫אם אני לא טועה, אבא שלך היה מורה, נכון?‬
‫כן, אבל איך הוא קשור לכל זה?‬
‫הוא היה עם האמהות‬ ‫שהפגינו נגד ראשי הפשע המאורגן, נכון?‬
‫את יכולה לדמיין‬ ‫איך כתב אישום כזה ישפיע עליו?‬
‫אתה מאיים עליי?‬ ‫-לא. ממש לא, רוסה. לא.‬
‫לא. אני נותן לך הזדמנות‬ ‫להחליט באיזה צד את רוצה להיות‬
‫כשהכול יתפוצץ.‬
‫בצד שהתמונות שלו יהיו בעיתון או בצד השני.‬
‫רוסה, את יודעת טוב מאוד שזה הולך להתפוצץ.‬
‫אבל אנה היא אישה טובה.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫גם את אישה טובה.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫לא.‬
‫לא, לא, לא.‬
‫תסתכלי!‬
‫תסתכלי, תסתכלי.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫תראי מה הבן זונה הזה החביא.‬
‫ממש חרוצים.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬