- Îi recunoașteți? - Cum? Nu li se văd fețele.
Asta e tot ce avem.
Doar atât? Dar numele pe care s-a făcut rezervarea?
Tot formularul e fals. Numele, hotelul…
Au inventat totul.
Doar atât avem deocamdată.
Asta e tot.
Deci nu-i veți putea găsi.
Ei bine…
Ne ocupăm de asta.
CLANURILE DIN GALICIA
Ajung imediat, Rosa.
Au sosit, te așteaptă.
Cine?
Vulpile.
Știi deja barul.
- Nu suntem noi proprietarele. - Aparține consiliului municipal.
L-am luat cu titlu de concesiune.
Să înțeleg că se încheie perioada contractuală?
Da, peste câteva zile. Mai precis, săptămâni.
- Dar umblă vorba că… - Padínii vor să pună mâna pe el.
- Se spune… - Deci așa e.
Se spune, mamă, că vor să facă o ofertă generoasă,
dar barul nu le-ar aduce profit.
Dar de ce? Adică…
- Fiindcă… - Ea știe cine suntem sau nu?
Mamă, mă lași să termin?
Am auzit câte ceva, dar nu știu…
Dacă ai auzit, știi.
- Bine? Să mergem! - Nu, mamă, te rog!
Nu, stați! Îmi cer scuze.
Îmi cer scuze.
Poate că m-am exprimat greșit sau n-am înțeles bine.
Bine. Hai, lămurește-ne!
Mă îndoiam fiindcă, din câte știu, și nu știu prea multe,
povestea asta s-a întâmplat acum peste zece ani,
așa că nu înțeleg de ce acum.
Fiindcă tatăl lor va fi eliberat.
E închis de mult timp și va fi eliberat în câteva zile.
Făcând asta, într-un fel…
Vrea ca toată lumea să știe că el nu iartă.
Niciodată.
…Manolo e pe poziție, Simón e liber. Fabián îi pasează lui Simón.
A fost cât pe ce…
ÎNCHISOAREA DIN ALGECIRAS
Bună seara!
- Cum te simți azi, Padín? - Nu mai pot de bine.
Ar fi faianță peste tot?
Plăci de ceramică. Până la tavan.
- Stați, vă aduc o mostră! - Mulțumim.
Mi-ar plăcea să am dressing!
Da.
Ce s-a întâmplat? Ce e?
Dacă sunt transferat?
Cum să te transfere? Unde?
Oriunde, știi cum e în branșa asta.
Concentrează-te! Trebuie să decidem azi și să dăm avansul.
Nu știu, Marta.
În meseria asta, nu te faci confortabil.
O să trăim toată viața ca nomazii?
Scuze, trebuie să plec.
- Nu pleca, te rog! - E important.
Și asta e important.
Zi-le să aștepte, te rog!
- Haide! - În sfârșit, a venit!
Ne era sete.
Mulțumim!
- I-ai văzut, nu? - Normal.
Parcă sunt la o înmormântare.
Nu mă mir! Nu-și permit nici măcar o Cola din diurnă.
Auzi, ai nevoie de mine când ajunge ăla?
Nu, tu rămâi aici.
Uite-l!
Ce mai faci?
- Salut, baștane! - Salut, frățică!
Ăla cine e? Îl cunoaștem?
Din câte știu, nu.
Unde se duc?
- Mă duc după ei? - Da, fugi!
Marta? Stai, că nu te aud!
Stai puțin!
Cum adică ai leșinat?
M-am ridicat să merg la baie și… Nu-mi amintesc ce s-a întâmplat.
Când am deschis ochii, eram căzută pe spate și…
Când vii?
Nu pot, îmi pare rău. Sunt în Madrid.
În Madrid?
Da, nu pot să vorbesc. Îți explic când mă întorc.
Ce faci, ești bine acum?
Nu, sigur că nu. Sunt la Urgențe.
Te sun mai târziu.
- Hai să vă fac cunoștință! - Salut!
- Ea e prietena mea, Paola. - Bună! Încântată.
- Ce faci? - Bine.
Cum a mers?
E încă înăuntru, vorbește cu cineva.
Dar nu l-am văzut.
- Uite! - Da.
Îți place?
E mișto, dar îmi trebuie una mai mare.
- Mai mare? - Da.
- Ești sigur? - Mai mare.
O să fie greu de transportat.
Nu-ți face griji, ne ocupăm noi.
- Mai mare. - Am înțeles.
Aia e pentru italian. Doamne sfinte!
- Ia uitați! - Nu!
Fiți pe fază!
N-am comandat nimic.
- E de la acei domni. - Care domni?
Noroc!
Îmi lipsește una!
- Care? Numără! - Lipsește una.
- A dispărut aia frumușică. - Ce? Ai pierdut-o?
Învață să dansezi și taci!
Futu-i! Le-ați văzut fețele?
Credeau că cineva flirtează cu ei.
- Auzi la el! - Tu n-ai pățit-o niciodată, Toño?
- Alo? - Știm cine a fost?
Pe bune?
Știți sau nu cine ne-a turnat?
Da, știm.
Știi ce să faci acum, nu?
Ce? Ar trebui să fim discreți. Plus că ne-a fost util.
Serios?
A fost frumos, ca un truc magic!
Le-am distras atenția și ne-am făcut treaba.
Care e problema?
Dacă oamenii au impresia că pot să se pună cu noi,
o să ne-o tragă, Daniel.
- Bine. - Am încredere în tine.
- Daniel! - Baftă!
Știi ce am făcut?
Ce?
M-am înscris la un semimaraton, e peste o lună.
- Îți place? - Și m-am lăsat de fumat.
- Bravo! - E grozav, să știi.
Mă trezesc devreme, îmi pun adidașii…
Și compania, desigur!
De ce nu vii cu mine?
Ca să mă motivezi.
- O să leșini. - Atunci, oprește-te puțin!
Asta pățești când alergi mahmur.
Mahmur? Cum adică?
Ai dreptate, sunt terminat.
Nu pățeam așa înainte. Poate fiindcă nu alergam.
Auzi?
Vrei să preiei barul din port?
- Cine ți-a zis? - Berta și Laura.
M-au rugat acum câteva zile să le reprezint.
Deci îți merge de minune!
O să faci o căruță de bani.
Eu vorbesc serios.
Licitezi doar ca să le dai afară? Pe bune?
Mă întrebi în calitate de avocată? Sau doar ca subiect de bârfă?
Haide, trezirea!
Marco, e foarte târziu!
Nu poți să mai intri în clasă dacă întârzii.
- Haide! - Acum…
Ăștia ne cred idioți, ascultă la mine!
Poate că tu ești.
Ce au impresia?
Că nu știm că ei sapă peste tot,
să găsească banii îngropați de tatăl tău?
Spune ceva, Natalia! Vorbește!
Ce se întâmplă cu loturile când le împărțim?
Ni le dau pe cele verificate. Ce isteț!
- De ce spui asta? - Fiindcă e adevărul!
Nu știi cum sunt frații mei. Am discutat deja și ți-am explicat.
Nu contează cine primește terenul. Când îi găsim, îi împărțim egal.
Da, sigur! Și vrei să te cred?
Da, fiindcă ăsta e adevărul.
Am încredere în frații mei, îi cunosc.
- Nu-l suporți pe Nilo. - Scutește-mă!
Nici el nu mă suportă. Mai lasă-mă!
De aceea fac asta, protejez ce ne aparține ca să nu ne păcălească nimeni.
Nu ne păcălește nimeni și n-ai ce să protejezi.
Să-ți explic de unde avem „ce e al nostru”?
Bravo, ce elegant! Scoate-mi ochii!
Ba îți amintesc, că stai prost cu memoria. Frații mei nu ne-au lăsat baltă.
NE VEDEM AZI?
- Adu zahărul! - Zahărul?
NU POT…
Să ți-l aducă Nilo!
Gata, Carmelo!
Să nu te audă Marco vorbind așa despre unchii lui!
TREBUIE SĂ STAU CU MAMA MEA.
AZI AVEM TREABA AIA LA CONSILIU…
Eu n-am nimic cu ele.
Și atunci?
Au conturi de reglat.
- Cu cine? - Cu alți oameni.
Dar asta a fost demult, nu?
Dacă ar fi după mine…
Dar localnicii sunt de altă părere.
Nu e suficient c-au fost stigmatizate atâta timp?
Ca să nu mai zic că și-au pierdut soțul și tatăl!
- Ce bine te-ai documentat! - Asta mi-e datoria.
Și eu m-am informat.
Știi?
Ai luat Premiul de Excelență,
ai lucrat la o firmă din Madrid înainte de absolvire…
- M-ai cercetat? - Eram curios.
- Și? - Acum, sunt și mai curios.
Lucrai la o firmă șmecheră, cu oameni foarte importanți,
dar ți-ai făcut bagajul și te-ai mutat în Cambados.
Nu-i ciudat?
Nu sunt obligată să dau explicații.
Nici eu.
Am avut o problemă cu un client.
Unul foarte important, care a devenit obsedat de mine.
Ți-a făcut ceva?
Nu, a fost doar hărțuire,
dar nu erau martori și situația se înrăutățea.
- Nu l-ai denunțat? - Nu.
Nu, fiindcă era foarte puternic și influent.
Mi-aș fi distrus cariera.
Așa c-ai dat bir cu fugiții.
Da.
Da. M-am hotărât într-o zi, am urcat la volan și am ajuns aici.
Hai să facem o înțelegere!
O să renunț la barul din port.
Bine. Și ce vrei la schimb?
Să mă accepți ca client
și să faci pentru mine ce făceai și la Madrid.
Mă ajuți să evit taxele, dar legal.
- Bine, dar… - Nu!
Nu le puneai întrebări nenorociților din Madrid.
Și mi le pui mie, pâinea lui Dumnezeu?
RAPORT MEDICAL
Dar ce ai, mai exact?
Nu se știe încă.
Scrie că au depistat o masă solidă…
Da, e un cocoloș cât un năut.
Nu se știe dacă asta mi-a cauzat leșinul, trebuie să-mi mai facă analize.
Dacă mergem la Madrid, să-ți faci analizele la Spitalul Marañón?
Nu.
De ce nu?
- Sunt medici și aici. - Dar e mai bine acolo.
- Am încredere în cei de aici. - Bine, dar…
Nu trebuie să suni pe nimeni.
- Ți-am explicat ce s-a întâmplat. - Ba nu mi-ai explicat.
Dar e în regulă.
Știu că nu-mi poți spune ce faci, cu cine sau unde mergi. Nu-i nimic!
De-aia prefer să-mi rezolv singură problema.
Am analizat ofertele pentru concesionarea serviciului de colectare a deșeurilor.
Comisia a decis reînnoirea concesiunii Serviciului de Curățenie Bayón.
Și firma aia le aparține.
Bine. Să trecem la următoarea chestiune!
Licența pentru operarea barului din port.
Consiliul a primit o singură ofertă,
pe cea a Bertei Figaredo García, actuala deținătoare a licenței.
Deoarece condițiile oferite de dna Berta respectă cerințele minime,
licența se reînnoiește pe zece ani.
Felicitări!
Mulțumesc! Mulțumesc mult!
Nu știu cum ai reușit, dar îți mulțumesc.
- Bună! - Bună!
Scuze pentru ora târzie, dar mama a insistat să-ți aduc asta.
Cea mai bună tortilla din Cambados!
Așa zic unii.
Mulțumesc mult!
Vrei să intri?
- Serios? - Da, mă ajuți s-o mănânc.
Altfel, mă lupt cu ea o săptămână.
Bine.
Am mai citit despre…
ce s-a întâmplat când a dispărut tatăl tău.
Da…
Da.
Nu știu, mi-e greu să-mi imaginez cum e să treci prin asta.
Eram o copilă când s-a întâmplat.
Nimeni nu mi-a zis nimic, așa că am devenit o ciudată.
Lumea mă privea lung.
Unii cu dispreț, alții cu milă.
Anii au trecut, dar zvonurile au continuat.
Ce fel de zvonuri?
Se spunea că tata mai venea să ne vadă seara.
Și era adevărat?
Nu, nici vorbă.
Nu s-a mai întors.
Dar lumea n-a crezut.
N-o fi putut să vină.
Nu știu dacă te-ai gândit vreodată, dar poate că l-au găsit.
Nu, nicidecum.
Dar…
acum știu că e mort.
Cum așa?
Fiindcă ne-a sunat acum câteva luni un notar din Insulele Canare,
ca să ne dea niște bani sub formă de donație anonimă.
- Și crezi că erau de la tatăl tău? - Da. De la cine altcineva?
O fi regretat c-a fost un nenorocit.
- Nu-i așa? - Da.
„Îi dau foc! Dacă ni-l iau, îl ard din temelie.”
- Fix așa zicea. - Nu te pune cu bunica!
E o mare figură!
Dimineață, până să mergem la consiliu, era convinsă c-o să ne dea afară.
- Și mama ta? - I-a zis că e nebună.
C-o să ajungem la închisoare din cauza ei.
Imaginează-ți când au auzit decizia! Nu le-am mai văzut așa de fericite.
Vezi? Ți-am spus eu! Padín e închis, iar lui Daniel nu-i pasă.
- E un om bun. - Sigur, mereu uit.
- Ce? - Că e nașul tău.
Mereu zâmbește și le face tuturor cinste, dar e ca ceilalți.
- E băgat în rahat. - Ca bunică-tu, dar el a devenit turnător.
Ce?
Nu te uita așa!
- Ăsta e adevărul. - Serios?
María, singur s-a băgat în asta. Oamenii o fac fiindcă vor.
Ce am învățat la economie?
Câtă vreme există cerere…
María!
Iar începem?
Diseară, la barul Vulpilor.
Bine.
Ești sigur?
Zi-i șefei tale c-o caut!
Bine, dar stați să…
Mă scuzați!
- Bună! - Bună dimineața!
Ce e asta?
Astea sunt dosarele
pe care vi le predau, conform ordinelor clientului meu.
De acum, e problema dv.
Bine.
Mulțumesc mult că le-ați adus!
Nu trebuia să vă deranjați, puteam s-o trimit pe Rosa la biroul dv.
Nu e nicio problemă, dimpotrivă! E o plăcere să vin la biroul dv.
Da.
Vă mulțumesc mult!
Vă merge foarte bine, nu-i așa?
Da.
- Dar pe mine nu mă păcăliți. - Poftim?
Mi se pare dubioasă sosirea dv. spontană în Cambados.
De ce? Nu vi se pare un loc frumos?
Ba da, e un loc grozav!
Dar dv. n-ați venit pentru vreme sau pentru lipitori.
Cred că totul face parte dintr-un plan bine pus la punct
pentru a obține încrederea lui Daniel.
Fostul dv. client.
Sărmanul! Nu se poate abține să nu umble după toate femeiuștile.
Rosa, îl conduci pe domnul avocat la ușă?
Pe el l-oți fi îmbrobodit,
dar vă avertizez că pe tatăl lui nu-l păcălește nimeni.
Mulțumesc pentru vizită!
Fetițo, grăbește-te cu cartofii!
Da, bunico.
Un carajillo.
Altceva?
Deocamdată nu, dar rămâi prin preajmă!
Samu, ce bei?
Nimic, omule. Mă doare stomacul.
Îi torni un pahar de nimic?
Vrei să răspund eu?
Sincer să fiu, arăți ca naiba.
Da, știu.
Ce e? De ce ne-au sunat?
Taci naibii!
- Ți-a picat ceva rău la stomac? - Da, dar nu știu ce.
O fi fost urechea de porc.
Dar te lecuiești imediat cu o tărie!
Laura, îi aduci ceva de băut lui Samu?
- Nu, stai! Poate un ceai de mușețel. - Bine.
Mă duc la toaletă.
Fugi! Te anunț dacă apare ceva.
NUMĂR ASCUNS IEȘI DE ACOLO!
Păpușă! Nota, te rog.
Ce faci, nu vorbești?
- Tu m-ai sunat, nu? - Doamne, María, când te apucă…
- Deci sunt o apucată? - Era un fel de a spune!
- Nu e mare scofală. - Asta e părerea ta.
N-am zis ceva deplasat.
Au venit niște oameni.
Ce oameni, María?
Unii cu cagule.
- María, ce se întâmplă? - Au…
La naiba!
Nu știu ce se întâmplă. Te sun eu.
María!
Rahat!
Marco, pleci?
Nu rămâi la cină?
- Ce naiba căutați aici? Nu! - Calmează-te!
- Afară! Chem poliția! - Laura, n-avem treabă cu tine!
- Las-o! - Nu mă atinge!
- Ușor! - Lăsați-o în pace!
- Unde e? - La toaletă. Care e faza?
- Ce se întâmplă? - Înapoi în bucătărie!
- N-am chef! - Mamă, te rog, ascultă-i!
Laura!
- Rămâi aici! - Lăsați-mă!
Alo? Poliția?
Vă rog, am nevoie de ajutor! La barul din port, în Cambados.
- Haide! - Ce faceți?
- Laura! - Stați! Nu mă simt bine.
- Stați! - Laura!
- Ce faceți? - Nu s-a întâmplat nimic.
Futu-i mama mă-sii, Samuel!
- Scuze. - Să nu vomite înăuntru!
María! Ce s-a întâmplat?
L-au luat.
- Calmează-te! Pe cine? - Pe Samuel.
Liniștește-te!
- Ea e? - Da.
Bună, Felisa!
Ce noroc ai! Te caută o fată frumoasă.
- Mulțumesc mult! - Te cunosc?
Nu, Felisa, nu mă cunoașteți.
Dar am niște întrebări dacă nu vă deranjează.
Întrebări? Pentru mine?
Dar nu-mi amintesc nimic.
Cred c-o să vă amintiți de asta.
Scrie aici că vă cheamă Felisa Porto.
Așa e.
Și că dețineți o fabrică de conserve,
trei mașini de lux și o casă în El Grove.
Deci el te-a trimis?
- Cine? - Cum „cine”? Daniel, puiul meu.
- Vrea să vă mai semnez ceva? - Nu.
Nu, Felisa.
Asta e tot.
Nu e nimic ciudat.
Felisa m-a crescut de mic copil, face parte din familie.
- De aceea îi plătesc azilul. - Bine.
Dar deține bunuri în valoare de peste patru milioane de euro,
inclusiv casa asta.
Și? Trebuia să fac ceva, nu? Verii sau rudele sunt excluse.
Legea ne complică viața. Felisa e perfectă.
Da, fiindcă nu e rudă.
Nu, dar e ca și cum ar fi.
- E de încredere și mă iubește mult. - Da, știu.
Ce-i cu privirea asta îngrijorată?
E nevoie doar ca cineva să meargă la azil și să verifice, cum am făcut eu,
că acea femeie nu poată administra bunuri și nu poate justifica veniturile.
Dacă vine cineva în inspecție, vă dați de gol.
De aceea ești aici, nu?
Ca să faci o treabă grozavă și să mă scapi de belele. Nu?
Torres!
Ce e?
Bine.
Perfect, mulțumesc!
- Alo? - Am găsit dispozitivul lui Samuel.
Cercetați zona și întrebați-le și pe femeile care adună crustacee!
- Știu că n-o să spună, dar întrebați-le! - Bine.
Trebuie să-l găsim pe Samuel. Ne-am înțeles?
- Da. - Mobilizarea!
-Ce program ai mâine? - De ce?
Vreau să verifici o viitoare investiție, ca să nu avem surprize.
- Mai bine să prevenim, nu? - Bine.
Sunt Naranjo. Nimic nou.
Numai avocata l-a vizitat azi.
Grozav!
Stai acolo și ține-mă la curent!
- Castro supraveghează depozitul. - Te anunț.
Te vezi cu băiatul ăla?
- Mă așteptam să vii. - Te vezi cu el sau nu?
- Numele lui e Marco. - Știu. Toño și Nilo sunt unchii lui.
- E treaba mea. - Zău așa, María!
Cine crezi că l-a răpit pe amărâtul ăla din bar?
Toño, știu. L-am auzit când au plecat.
De ce crezi că l-au răpit din bar?
Să arate că fac ce vor pe teritoriul lor.
E al lor, ca totul din orașul ăsta. Iar tu…
Dar Marco nu e ca unchii lui.
- Au același sânge. - Auzi! Și ce?
Marco și ai lui nu sunt implicați în afaceri.
- El asta ți-a zis? - Da.
Și tu îl crezi?
Bună dimineața!
- Ia te uită, ce punctual! - Mereu. Munca e pe primul loc.
Să mergem!
María!
María, ce ai?
Înțeleg…
Mama ta nu vrea să ieșim împreună.
- Ți-a ținut predici? - Ce o să-i facă lui Samuel?
- De unde să știu? - Marco, l-am auzit pe Toño.
- Ce tot spui, María? - Nu știu.
Crezi că ei răpesc oameni?
Cum să spui asta?
- E posibil să fim urmăriți? - Poate.
Sunt mereu urmărit.
Acum, sunt și eu? Minunat!
Stai calmă! Nu te amendează pentru viteză.
Așa mi-am păstrat toate punctele, spre deosebire de alții.
Apropo, nu mi-ai spus unde mergem.
Nu.
Și n-ai de gând să-mi spui?
Am dreptul să mențin tăcerea.
O să vezi. Mergi tot înainte!
Faptul că suntem urmăriți are legătură cu marinarul acela dispărut?
Nu știu.
Și, repet, în ciuda a ceea ce cred mulți…
Nu sunteți responsabili de tot ce se întâmplă aici.
Bravo!
Exact.
S-or fi plictisind.
Salut, unchiule! Ce faci?
Ia te uită! Nepotul meu preferat.
Ce-i cu tine pe aici?
Mi-ai trimis mesaj să vin.
Da… Iar tu îl asculți mereu pe unchiul tău, nu?
- Dacă mă cerți, unchiule… - Nu.
Nu vreau să se mai repete, da?
Nu mai descarci.
- Dar toată lumea… - Ce? Nu comenta!
Tu trebuie să înveți.
Fă-ți o carieră, să nu ajungi un ratat ca noi!
- Pricepi? - Voiam să ajut…
Ce? Să iei doi lei pe descărcare?
Eu făceam foamea când eram de seama ta.
Lasă prostiile!
Și marinarul dispărut?
Ce?
Ce o să-i facă?
- Eu de unde să știu? - Nu știu.
- Ție cine ți-a zis, tac-tu? - Nu.
- Face scandal. - Nu mi-a zis.
- Serios? - Nu.
- Valea! - Să plec?
- Da. - Da.
- Fără descărcări! - Bine.
- Pa! - Pa!
Ce e?
I-e foame?
Dă-i de mâncare, să nu crape!
Și ce vrei, să mă duc eu la McDonald's?
Caută pe acolo! Sunt conserve. Au închis acum o lună, dar au lăsat totul.
Uită-te bine!
Marco!
Marco, ajută-mă!
Alo! Tu ce cauți aici?
Parchează aici!
Vino!
Deci?
Ce părere ai?
Cumpărăm un avion?
Nu, avionul ne duce acolo.
- Glumești? - Închide-ți telefonul!
- Daniel, serios? - Normal!
Vino!
Ai tocuri?
- Dacă mă anunțai… - Stricam surpriza.
Vai…
Nu știu ce să zic.
Ești gata?
Observăm în stânga niște pasageri care au ratat zborul.
Fii atentă! Se uită ca mâțele-n calendar.
- Cum adică au zburat? - La propriu.
Subtitrarea: Elena Băncilă