-Gjenkjenner du dem? -Jeg ser ikke ansiktene deres.
Det er alt vi har.
Er dette alt dere har? Ingen reservasjoner? Ingenting?
Alt er falskt. Navnene, hotellet…
De diktet opp alt. Så langt er dette alt vi har.
-Kun dette. -Så da finner dere dem ikke?
Vi jobber med saken.
KLANENE I GALICIA
Jeg kommer straks.
De sitter og venter på deg.
Hvem da?
Tysterfamilien.
Du kjenner til kafeen.
-Greia er at vi ikke eier den. -Den tilhører kommunen.
De tildeler løyve.
Og deres går snart ut?
Ja, snart, om et par uker, faktisk.
Men det går rykter om…
Padín-klanen vil ta over.
-Ifølge ryktet… -Sånn er det.
Mamma! Det går rykter om at de vil komme med et så høyt bud
at kafeen ikke vil kunne gå med overskudd.
Men hvorfor? Altså…
-Fordi… -Vet hun hvem vi er?
Kan du la meg snakke ferdig, mamma?
-Noe har jeg hørt, men jeg vet ikke… -Har du hørt noe, så vet du.
-Ok? Nå går vi. -Nei, vær så snill.
Nei, vent. Beklager. Jeg ber om unnskyldning.
Jeg må ha uttrykt meg feil eller misforstått på et vis.
Ok, så forklar deg.
Altså fra det jeg vet, som ikke er mye,
så er dette noe som hendte for over ti år siden.
Så jeg forstår ikke hvorfor de gjør dette nå?
Fordi faren deres slipper ut.
Han har sittet inne en god stund og slipper ut om et par dager.
Å gjøre dette, er en måte…
Han vil at alle skal vite at han ikke tilgir.
Aldri.
…Manolo kommer i posisjon. Simón er helt åpen. Fabián til Simón.
Så nære på…
ALGECIRAS FENGSEL
God kveld.
-Hvordan går det i dag, Padín? -Flott. Jævla flott.
-Fliser hele veien? -Keramiske fliser. Helt opp til taket.
-Et øyeblikk så henter jeg en vareprøve. -Takk.
-Tenk, et eget garderoberom! -Ja.
-Hva er det? Er det noe i veien? -Hva om jeg blir overført?
-Overført? Hvor? -Hvor som helst. Du vet hvordan jobben er.
Fokuser på dette. Vi må bestemme oss i dag og betale depositum.
Jeg vet ikke helt, Marta.
I denne jobben vet man aldri.
Skal vi leve hele livet med én fot ut av døra?
-Beklager, men jeg må gå. -Nei, vær så snill.
-Det er viktig. -Det er dette også.
Be dem vente, takk.
-Sånn, ja! -Ja da! Endelig!
Vi er tørste. Takk.
-Du har sett dem? -Så klart.
Like triste som en begravelse.
Ikke så rart. De har ikke råd til en cola engang.
-Trenger du meg når fyren kommer? -Nei da, bli her, du.
Der er han.
Åssen går det?
-Hva skjer, sjef? -Hvordan går det?
-Hei! Hvem er det? Kjenner vi ham? -Tror ikke det.
Hvor er de på vei?
-Jeg kan gå hvis du vil. -Ja.
Marta? Vent litt. Jeg hører deg ikke, Marta. Vent litt.
Hva mener du med "besvimte"?
Jeg skulle på badet, og så… Jeg husker ikke hva som hendte.
Da jeg åpnet øynene, lå jeg på ryggen på gulvet og…
Når kommer du?
Jeg er så lei for det. Jeg er i Madrid.
I Madrid?
Ja. Jeg forklarer når jeg er tilbake, ok?
-Hvordan går det? Føler du deg bedre nå? -Så klart ikke. Jeg er på legevakten.
Jeg ringer senere.
-La meg introdusere dere. -Hei. Skjer'a?
-Dette er venninnen min, Paola. -Hyggelig.
-Hvordan går det? -Bra.
Hvordan gikk det?
Han er der inne og snakker med noen. Men jeg så ham ikke.
-Se her. -Ja.
-Du liker den? -Ja, men jeg trenger en større.
-Større? -Ja.
Sikker?
Større.
-Den blir vanskelig å transportere. -Ikke tenk på det. Det fikser vi.
-Større. -Skjønner.
Hun der til italieneren. Fytti katta!
-Se! -Nei.
Nå skjer det!
Vi har ikke bestilt noe.
-De herrene der spanderer. -Hvilke herrer?
Skål!
Jeg mangler én!
-Hvilken? Tell. -Én mangler.
-En jente. Hun lekre. -Hva? Mistet du henne?
Lær deg å danse og hold kjeft.
-Faen! Så dere uttrykket deres? -De trodde noen flørtet med dem.
-At noen flørtet med dem! -Aldri opplevd det, Toño?
-Hallo? -Vet vi hvem det var?
-Faen heller, seriøst? -Vet du hvem som tystet?
Ja, det vet vi.
-Du vet hva du må gjøre, ikke sant? -Hva? Vi må ligge lavt nå.
-Det var uansett til hjelp for oss. -Å ja?
Så klart. Det var nydelig. Som magi!
De så én vei, vi gjorde vårt et annet sted. Hva er problemet?
Problemet er at hvis folk tror de kan kødde med oss,
så vil de kødde med oss!
-Greit. -Jeg stoler på deg.
-Daniel! -Ha det.
Vet du hva?
-Hva? -Jeg har meldt meg på halvmaraton.
-Jøss! -Om en måned.
-Så du liker dette? -Og jeg har stumpet røyken.
Det føles godt. Stå opp tidlig, ta på joggesko…
Og selskapet, selvfølgelig.
Vil du bli med?
Du kan være min fartsholder.
-Du kommer til å besvime. -Så stopp litt.
Sånn går det når man løper fyllesyk.
Fyllesyk? Hva er det?
Greit. Jeg er ferdig.
Dette har aldri hendt før. Kanskje fordi jeg ikke løp.
Du, hør her.
Stemmer det at du vil ta over havnekafeen?
-Hvem sier det? -Berta og Laura.
De kom og ba meg representere dem.
Du gjør det visst svært bra. Du vil tjene en formue på den saken.
Jeg er seriøs.
Du skal tape penger bare for å kaste dem ut? Seriøst?
Spør du som advokat?
Eller for å sladre?
Ok, på tide å stå opp!
Marco, det er sent!
Blir du sen, slipper de deg ikke inn i timen.
-Kom igjen! -Ja da.
-De tror vi er idioter. -Kanskje du er det.
Tror de ikke at vi skjønner
at de graver opp alle tomtene for å finne pengene faren din gjemte?
Si noe, Natalia!
Hva skjer når vi skal dele tomtene? De gir oss dem de har sjekket. Smart.
-Hvorfor sier du sånt? -Fordi det er sant!
Du kjenner ikke brødrene mine! Vi har snakket om dette!
Samme hvem som får tomten, når de finner dem, deler vi likt.
Ja, sikkert. Og det skal jeg tro på!
Ja, det bør du, for det er sannheten.
Jeg stoler på brødrene mine. Jeg kjenner dem.
Du har aldri likt Nilo.
Slutt å mase om Nilo. Han liker ikke meg heller, ok?
Og derfor gjør jeg dette. For å passe på det som er vårt. Så ingen lurer oss!
Ingen kommer til å lure oss. Du trenger ikke å passe på.
-Må jeg forklare hvor "vårt" kommer fra? -Herlig! Bare gni det inn!
-Jeg gjør ikke det. -Nei?
Brødrene mine har aldri sviktet oss.
-Gi meg sukkeret. -Sukkeret?
MARCO: SES ETTER SKOLEN?
MARÍA: JEG KAN IKKE…
MARCO: ????
Gi deg, Carmelo!
MARÍA: AVTALE MED MAMMA!
MARCO: ??????
MARÍA: DEN BYRÅDSGREIA ER I DAG…
-Jeg har ingenting imot dem. -Så…
-De har ting å gjøre opp for. -Med hvem?
-Andre. -Det er evigheter siden, er det ikke?
Hadde det vært mitt valg… Men den eldre garde er ikke enig.
Er det ikke straff nok at de har vært utpekt i så lang tid?
Og at de mistet sin ektemann og far?
-Du har gjort leksene dine. -Det er jobben min.
Jeg har gravd litt, jeg og.
Ikke sant?
Toppstudent, jobbet for et av Madrids toppfirmaer under studiene…
Du søkte meg opp?
-Jeg var nysgjerrig. -Og?
Nå er jeg mer nysgjerrig. Det er rart. Du jobbet på et bra sted med viktige folk.
Og plutselig pakker du og drar til Cambados.
Er ikke det rart?
-Jeg skylder ingen en forklaring. -Ikke jeg heller.
Jeg hadde et problem med en klient.
En veldig viktig klient som ble besatt av meg.
Gjorde han deg noe?
Nei, bare trakassering, men alltid uten vitner, og det ble stadig verre…
-Du anmeldte det ikke? -Nei.
Nei, han var mektig og innflytelsesrik og…
Karrieren min ville vært over.
Så du brøt helt opp.
Ja.
Jeg tok et valg. Jeg satte meg i bilen, kjørte og endte opp her.
Vet du hva? La oss inngå en avtale.
Jeg trekker budet på kafeen.
Ok. Og til gjengjeld så må jeg…?
Du tar meg som klient, og gjør det du pleide å gjøre for folkene i Madrid.
Hjelper meg å unngå skatter, på lovlig vis.
-Ok, men… -Nei.
Det var ingen men med drittsekkene i Madrid.
Har du innvendinger til en bra fyr som meg?
MEDISINSK RAPPORT
Men hva er det som feiler deg?
De vet ikke enda.
-Det står at de har oppdaget en kul… -Ja, på størrelse med en kikert.
De vet ikke om det var årsaken.
-De må ta flere prøver. -Greit.
Vi drar til Madrid. Jeg kjenner en lege der.
-Jeg kan be dem ta noen prøver. -Nei.
Hvorfor ikke?
-Hvorfor? Det er leger her. -De er bedre.
-Jeg stoler på legene her. -Greit, men…
Du trenger ikke å ringe noen.
-Jeg har allerede forklart det. -Du har ikke forklart noe.
Men det går fint.
Jeg vet at du ikke kan fortelle meg hva du gjør, med hvem og hvor.
Så jeg tar meg av mine egne saker, takk.
Vi har vurdert de tre søknadene til kommunenes søppelhåndtering.
Kommisjonen har valgt Limpiezas Bayón, som dermed får fornyet sin tillatelse.
Det er deres firma, det og.
Ok. Da går vi videre til neste sak.
Løyve for drift av havnekafeen.
Byrådet har mottatt én søknad for dette løyvet,
fra Berta Giaredo García, den nåværende løyveholderen.
Vilkårene i fru Bertas søknad dekker kravene, så løyvet fornyes i ti år.
Gratulerer.
Takk. Tusen takk.
Jeg vet ikke hva du gjorde, men takk.
-Hei. -Hei.
Beklager at jeg forstyrrer så sent, men mamma ville gi deg denne.
-Den beste potetomeletten i Cambados. -Det sies så.
Tusen takk.
Vil du komme inn?
-Sikker? -Ja.
Jeg trenger hjelp med denne. Ellers vil den vare en uke.
Greit.
Jeg har lest litt mer om…
det som hendte.
Din fars forsvinning og alt det der.
Ja.
Det er vanskelig å forestille seg hvordan det er å oppleve noe sånt.
Jeg var bare barnet.
Ingen fortalte meg noe, så jeg ble særingen.
Folk stirret på meg.
Noen med forakt, andre med medynk.
Ryktene fortsatte, selv mange år etterpå.
Hva slags rykter?
De sa at faren min besøkte oss sent på kvelden iblant.
-Var det sant? -Absolutt ikke.
Han kom aldri tilbake. Til deres store vantro.
Kanskje han ikke kunne.
Jeg vet ikke om du noen gang har tenkt at de kanskje fant ham.
Nei, slett ikke.
Men…
Nå vet jeg at han er død.
Hvorfor det?
En advokat fra Kanariøyene ringte for et par måneder siden
for å gi oss noen penger.
Han sa de var fra en anonym giver.
-Og du tror det var faren din? -Ja. Hvem ellers kan det ha vært?
Kanskje drittsekken angret til slutt?
-Ja? -Ja.
"Tar de den fra oss, brenner jeg den ned."
-Noe sånt. -Ingen bråker med bestemor.
Hun er noe for seg selv. Hun var overbevist om at de skulle kaste oss ut.
Og moren din?
Hun kalte henne sprø og sa at hun ville få oss kastet i fengsel.
Og da den ble fornyet! Jeg har aldri sett dem så glade.
Hva var det jeg sa? Padín sitter inne, og Daniel gir faen.
-Han er en fin fyr. -Ja, det glemte jeg.
-Hva? -Han er gudfaren din.
Han gliser og spanderer drinker.
Men Daniel står like dypt i dritten som resten.
Det gjorde bestefaren din og. Til han ble tatt.
Hva?
Nei, ikke se sånn på meg.
-Det er sant. Det er som det er. -Er det?
Gi deg, ingen tvinges inn i noe. De gjør det fordi de vil.
Hva lærte vi i økonomitimen? Så lenge etterspørselen er der, vil det…
María.
Samme jævla greia hver gang.
I kveld. På tysterkafeen.
Greit.
Sikker?
-Si til sjefen at jeg vil se henne. -Vent, jeg må…
Unnskyld meg.
-Hallo. -God morgen.
Hva er dette?
Saksmappene som min klient har bedt meg overlevere til deg.
Fra nå av er det ditt problem.
Greit.
Takk for at du kom med dem. Det var ikke nødvendig.
Jeg kunne fått Rosa til å hente dem på kontoret ditt.
Ikke noe problem. Det er en glede å komme hit og se dette.
Ja ha.
Vel, takk.
Du gjør det visst godt, ikke sant?
Ja.
-Men du lurer ikke meg. -Unnskyld meg?
Jeg tror ikke på din spontane ankomst til Cambados.
Hvorfor ikke? Er ikke dette et fint sted å bo?
Ja, et flott sted.
Men du er ikke her grunnet været eller sjøkrepsen.
Jeg tror dette er en gjennomtenkt plan for å vinne Daniels tillit.
Din tidligere klient.
Stakkaren klarer ikke å dy seg når han ser et par lekre bein.
Rosa, kan du vennligst vise advokaten ut?
Du har ham kanskje rundt lillefingeren, men ingen lurer Padín senior.
Takk for besøket.
-Få opp farten med de potetene, jente. -Ja, bestemor.
-En carajillo. Noe annet? -Nei, ikke for nå. Men ikke gå langt.
-Samu. En drink? -Nei, ingenting. Jeg er kvalm.
Kan han få et glass ingenting?
Skal jeg svare?
-Du ser faktisk helt jævlig ut. -Ja, jeg vet det.
-Hva skjer? Hvorfor tilkalte de oss? -Hold kjeft.
Har du spist noe dårlig?
Jeg vet ikke. Det må ha vært de griseørene.
Jeg har botemiddelet for det. Litt brennevin fikser det.
Laura, kan Samu få en drink?
-Nei. Kanskje en kamille-te. -Greit.
-Jeg må på toalettet. -Ok, jeg sier fra hvis noe skjer.
SKJULT NUMMER KOM DEG UT DERFRA
Kan jeg få regningen, takk?
Skal du ikke si noe?
-Du ringte meg? -Herregud, når du blir sånn her…
-Så jeg er vrang? -Det var bare en kommentar.
-Det er ingen stor greie. -Det er din mening.
Jeg sa ikke noe slemt.
Det kommer noen folk.
-Hva mener du med "noen folk"? -Folk med finlandshetter.
-Hva er det som skjer? -De…
Herregud! Jeg vet ikke. Jeg ringer deg.
María?
Helvete!
Skal du dra, Marco? Skal du ikke ha middag?
Hva i helvete gjør dere her? Kom dere ut!
-Jeg ringer politiet! -Dette angår ikke deg, Laura.
La henne være!
-Rolig. -La meg være i fred!
-Hvor er han? -På toalettet.
-Hva skjer her? -Inn på kjøkkenet, tyster!
-Nei! -Gjør som de sier, mamma!
Laura!
-Bli her, ok? -La meg være!
Hallo? Politiet?
Jeg trenger hjelp i havnekafeen i Cambados.
-Kom! -Hva er det dere gjør?
-Laura! -Jeg føler meg ikke så bra.
-Slutt. -Laura!
-Hva gjør dere? -Ingenting skjedde, ok?
Kødder du nå, Samuel?
-Beklager. -Ikke i bilen.
María! Hva skjedde?
-De tok ham. -Rolig. Hvem?
Samuel.
Ta det med ro.
-Er det henne? -Ja.
Hei, Felisa.
Heldige deg. En vakker dame vil besøke deg.
-Takk. -Kjenner jeg deg?
Nei, Felisa. Det gjør du ikke.
Men jeg vil stille deg noen spørsmål. Hvis det er greit?
Spørsmål? Til meg?
-Jeg husker ingenting. -Dette husker du nok.
Ifølge notatene mine så heter du Felisa Porto.
Ja, det stemmer.
Det står også at du eier en hermetikkfabrikk,
tre luksusbiler og et hus i El Grove.
Så det er hun som har sendt deg.
-Hvem? -Hvem ellers? Min lille Daniel.
-Er det mer jeg skal signere? -Nei.
Nei, Felisa. Det var alt.
Ingenting rart med det.
Felisa har vært med oss fra jeg var barn. Hun er familie.
-Jeg betaler for gamlehjemmet. -Ja.
Til gjengjeld står hun som eier av aktiva til fire millioner euro, inkludert huset.
Så? Noe måtte jeg gjøre. Søskenbarn og familie er ikke lenger lov.
-Det blir bare verre. Felisa er perfekt. -Ja, hun er ikke familie.
Nei, men så godt som.
-Jeg stoler på henne. Hun er glad i meg. -Ja.
Så hvorfor ser du bekymret ut?
Alt som skal til, er at én person drar dit og får bekreftet, slik jeg gjorde,
at hun ikke kan ta hånd om de aktivaene eller rettferdiggjøre en slik inntekt.
Ved en inspeksjon vil de enkelt gjennomskue det.
Og derfor har jeg deg.
For å gjøre en god jobb og få meg ut av trøbbel. Ikke sant?
-Torres. -Hva?
-Ok. -Perfekt. Takk.
Hallo?
-Vi har Samuels sporingsbrikke. -Finkjem området.
Klær, hva om helst… Spør skalldyrfiskerne. De nekter for å ha sett noe, spør likevel.
-Ok. -Vi må finne ham før det er for sent.
-Er det klart? -Greit.
Sett i gang.
-Hvordan ser morgendagen ut? -Hvordan det?
-Vi må sjekke ut en investering. -Ok.
For å unngå overraskelser. Bedre å være helt sikker.
Greit.
Naranjo, ikke noe nytt her.
Ingen har kontaktet ham bortsett fra advokaten.
Flott.
Bli der og hold meg oppdatert.
-Castro tar bilopphuggeriet. -Jeg holder deg oppdatert.
Dater du den gutten?
-Jeg visste du ville dukke opp. -Ja eller nei?
-Han heter Marco. -Det vet jeg godt. Toño og Nilos nevø.
-Det er mitt valg. -Seriøst!
Hvem tror du kom til kafeen og tok den stakkaren?
Det var Toño. Jeg hørte ham på vei ut.
Og hvorfor tror du at de kidnappet ham?
For å vise at de gjør som de vil her. At alt i byen tilhører dem.
-Og likevel… -Marco er ikke som onklene.
-De har samme blod. -"Samme blod"? Og så?
Marco og foreldrene er ikke involvert.
-Har han sagt det? -Ja.
Og du tror ham?
God morgen.
-Se der, du er presis. -Alltid. Jobben kommer først. Da drar vi.
María!
Hva er det, María?
Skjønner.
Moren din liker ikke at vi dater.
-Hun har hatt samtalen. -Hva gjør de med Samuel?
-Det vet vel ikke jeg. -Jeg hørte onkelen Toño.
-Hva snakker du om? -Ikke vet jeg.
Tror du de kidnapper folk? Hvordan kan du si noe sånt?
-Er det noen som følger etter oss? -Kanskje.
-Det gjør de alltid. -Så nå er de etter meg og? Flott.
Ta det med ro. Du slipper fartsbot.
Derav førerkortet helt uten prikker, i motsetning til andre.
-Du har ikke sagt hvor vi skal. -Nei, det har jeg ikke.
-Og det skal du ikke? -Jeg har rett til å tie, ikke sant?
Du får se. Kjør rett frem.
Har dette med at vi blir forfulgt noe å gjøre med den savnede sjømannen?
Jeg vet ikke.
Og som sagt, til tross for hva folk tror…
Så er du ikke ansvarlig for alt som skjer her.
Veldig bra. Det stemmer. De går lei.
-Hei, onkel! Hva skjer? -Se hvem det er! Favorittnevøen min.
-Hva gjør du her? -Du ba meg jo komme?
Sant. Og du gjør alltid som onkelen din sier, ikke sant?
-Hvis du skal kjefte på meg… -Nei.
Ingen gjentakelse av her om dagen, ok? Ingen mer lossing.
-Men alle… -Men hva? Ingen men.
Du skal studere og få deg en utdannelse, så du ikke blir en lømmel som oss.
-Jeg ville hjelpe… -Med hva? Losse varer for småpenger?
Som da jeg var ung og så vidt fikk endene til å møtes?
Og den savnede sjømannen?
Hva?
Hva vil skje med ham?
-Hvordan skal jeg vite det? -Ikke vet jeg.
-Hvem sier sånt? Faren din? -Nei.
-Han lager alltid bråk. -Nei.
-Å nei? -Nei.
-Stikk. -Skal jeg dra?
-Ja. -Ja.
-Ikke mer lossing. -Greit.
-Ha det. -Ha det.
Hva skjer?
Han er sulten?
Gi ham noe å spise. Han får ikke dø fra oss.
Hva skal jeg gjøre? Dra på McDonald's?
Let litt, det skal være noe hermetikk som ble stående da de stengte.
Let litt.
Marco.
Marco! Hjelp meg!
Hei! Hva gjør du her?
Parker her.
Kom igjen.
Så? Hva syns du?
Skal vi kjøpe et småfly?
Naturligvis ikke. Det er transportmiddelet vårt.
-Tuller du? -Sett mobilen på flymodus.
-Er du seriøs? -Så klart!
Kom.
-Eh… -I høye hæler.
-Hadde du sagt noe, så… -Og ødelagt moroa?
Herregud… Jeg vet ikke helt med dette.
Klar?
Til venstre har vi passasjerene som ikke rakk flyet.
Se på dem. Som kyr som stirrer på toget som kjører forbi.
-Hva mener du med "fløy av sted"? -Bokstavelig talt.
Tekst: Elin Wikstrøm