-Prepoznajete li ih? -Kako? Ne vidim im lica.
To je sve što imamo.
To je sve? Nemaš ime na rezervaciji? Ništa?
Sve je lažno. Imena, adresa smještaja…
Sve su izmislili.
Zasad je ovo sve što imamo.
Ništa više.
Onda ih nećete pronaći.
Pa… Radimo na tome.
GALICIJSKE BANDE
Rosa, stižem uskoro.
Čekaju te ovdje.
Tko?
Lisice.
Znaš naš bar, međutim, nismo vlasnice prostora.
To je gradski prostor.
U koncesiji smo.
Pretpostavljam da ona uskoro ističe.
Da, za nekoliko dana. Točnije, nekoliko tjedana.
-No kruže priče da… -Klan Padín želi ga preuzeti.
-Kruže glasine… -To je tako.
Mama, kruže glasine da će dati vrlo visoku ponudu,
a onda im bar ne bi donosio nikakvu zaradu.
Zašto onda? Mislim…
-Zato što… -Zar ona ne zna tko smo mi?
Mama, možeš li me pustiti da završim?
Čula sam djelić priče, ali ne znam…
Ako si čula, onda znaš.
-Dobro? Idemo. -Ne, molim te, mama.
Čekajte. Ispričavam se.
Možda sam se krivo izrazila ili sam nešto pogrešno shvatila.
Dobro. Onda objasni.
Moja sumnja proizlazi iz činjenice, koliko znam, a to nije mnogo,
da se to dogodilo davno, prije više od deset godina.
Stoga ne razumijem zašto tek sad.
Zato što njihov otac izlazi.
Bio je u zatvoru neko vrijeme
i bit će pušten za nekoliko dana.
Ovim potezom, na neki način…
Žele da svi znaju da on ne prašta.
Nikad.
Manolo se otvara.
Simón ide široko. Fabián dodaje Simónu.
To je bilo blizu…
ZATVOR U ALGECIRASU
Dobra večer.
-Kako si danas, Padín? -Super. Jebeno super.
Bi li sve bilo u pločicama?
Keramičkim pločicama do stropa.
Čekajte, idem po uzorak.
Hvala.
Voljela bih walk-in ormar.
Da.
Što nije u redu? Što je?
Što ako me premjeste?
Kamo bi te premjestili?
Bilo kamo, znaš kako je u ovom poslu.
Usredotoči se na ovo. Moramo odlučiti danas i uplatiti polog.
Ne znam, Marta. Ne znam.
U ovom poslu, ne smiješ se previše opustiti.
Zar ćemo se čitav život seljakati?
Oprosti, ali moram ići.
-Ne idi, molim te. -Važno je, moram.
I ovo je važno.
Reci im da pričekaju.
-Idemo! -To! Napokon je stigla!
Žedni smo.
Hvala.
-Primijetio si ih? -Naravno.
Kao da su na sprovodu.
Nije ni čudno, s takvim dnevnicama nemaju ni za colu.
Slušaj, hoćeš li me trebati kad tip dođe?
Ne, ostani ovdje.
Evo ga.
Kako si?
-Što ima, majstore? -Kako si, bello?
A tko je on? Poznajemo li ga?
Ne bih rekao.
Kamo idu?
-Idem za njima ako želiš. -Može.
Marta? Čekaj, ne čujem te.
Pričekaj.
Onesvijestila si se? Kako?
Ustala sam na zahod i…
Ne sjećam se što se dogodilo.
Kad sam otvorila oči, bila sam na leđima i…
Kad stižeš?
Ne mogu, žao mi je. U Madridu sam.
-U Madridu? -Da. Ne smijem ti ništa reći.
Objasnit ću ti kad se vratim.
Kako se osjećaš? Jesi li sad dobro?
Naravno da nisam, na hitnoj sam.
Nazvat ću te poslije.
-Dođi da te upoznam. -Bok. Kako si?
-Ovo je moja prijateljica Paola. -Bok. Drago mi je.
-Kako si? -Dobro.
Kako je prošlo?
Još je unutra, razgovara s nekim.
-Ne vidim s kim. -Dobro.
-Pogledaj. -Da.
Sviđa li ti se?
Super je, ali trebam veći, majstore.
-Veći? -Da.
Jesi siguran?
Puno veći.
Bit će ga teško prebaciti.
Ne brini se, to ćemo mi riješiti.
-Veći. -Razumijem.
Ona je za Talijana! Jebote!
-Gledaj ovo. -Ne…
Čekaj reakciju.
Nismo ništa naručili.
-Ona gospoda šalju. -Koja gospoda?
Živjeli!
Jedna mi nedostaje.
-Što? Broji. -Jedna je nestala.
-Djevojka, zgodna. -Što? Izgubio si je?
Nauči plesati i začepi.
Čovječe, jeste li im vidjeli lica?
Mislili su da im se netko nabacuje.
-Netko im se nabacuje! -Tebi se to ne događa, Toño?
-Halo? -Znamo li tko je to bio?
Dovraga, ozbiljno?
Znate li tko nas je cinkao ili što?
Da, znamo.
Znaš što trebaš, zar ne?
Molim? Moramo se pritajiti. Osim toga, pomoglo nam je.
Ma je li?
Da, bilo je divno.
Poput mađioničarskog trika, gledali su u pogrešnu stranu.
U čemu je problem?
Ako ljudi pomisle da nas mogu sjebati,
pokušat će nas sjebati.
-Dobro. -Imam povjerenja u tebe.
-Daniele! -Bok.
Znaš što sam učinio?
-Što? -Prijavio sam polumaraton u Zamori.
-Opa! -Za mjesec dana.
-Svidjelo ti se? -I prestao sam pušiti.
-Super. -Baš mi se dopalo, znaš?
Rano ustajanje, obuvanje tenisica…
I društvo, naravno.
Idi sa mnom.
Da mi određuješ ritam.
-Onesvijestit ćeš se. -Onda stani nakratko.
Tako ti je kad trčiš mamuran.
Mamuran? Što je to?
Imaš pravo, mrtav sam.
Ovo se prije nije događalo. Valjda jer sam prestao trčati.
Reci mi nešto.
Je li istina da želiš preuzeti bar u luci?
-Tko ti je to rekao? -Berta i Laura.
Došle su neki dan i tražile da ih zastupam.
Onda ti dobro ide.
Obogatit ćeš se na njima.
Ozbiljno te pitam.
Spreman si gubiti novac samo da ih izbaciš? Stvarno?
Pitaš li me to kao odvjetnica?
Ili samo tračaš?
Vrijeme je za ustajanje!
Marco, kasno je!
Zakasniš li pet minuta, neće te pustiti u školu.
-Hajde. -Idem.
Misle da smo idioti. Kažem ti.
Možda i jesi.
Zar misle da ne znamo da kopaju po zemljištima
tražeći novac koji je tvoj tata zakopao?
Reci nešto, Natalia, draga!
Kako će podijeliti zemljišta?
Dat će nam ona koja su pretražili.
-Zašto to kažeš? -Zato što je istina!
Ne poznaješ moju braću. Rekla sam ti da smo se dogovorili.
Raspodjela je zemljišta nebitna jer ćemo podijeliti ono što pronađu.
Kako da ne. I trebao bih im vjerovati.
Da, trebaš im vjerovati jer je tako.
Vjerujem svojoj braći. Ja ih poznajem, ti ne.
Nikad nisi volio Nila.
Pusti Nila! Ni on mene nije podnosio. Dosta je!
Upravo zato i radim ovo. Štitim što nam pripada, da nas nitko ne prevesla.
Nitko nas neće preveslati i ništa ne treba štititi. Sve se zna.
Odakle nam „ono što nam pripada”?
Baš lijepo! Lijepo što mi to nabijaš na nos.
-Ništa ti ne nabijam. -Ne?
Imaš slabo pamćenje, oni su uvijek bili uz nas.
-Idi kupi šećer. -Šećer?
VIDIMO SE POSLIJE U ŠKOLI?
NE MOGU…
Carmelo, dosta. Stišaj se da Marco ne čuje kako govoriš o njegovim ujacima.
MORAM BITI S MAMOM
DANAS JE ONO U GRADSKOJ VIJEĆNICI
Gle, nemam ništa protiv njih.
Nego?
-One žele izravnati neke račune. -S kim?
S drugima.
Nije li to bilo davno?
Da se mene pita… No stariji lokalci ne bi se složili.
Nije li dovoljna kazna što su čitavo vrijeme označene?
Uz to koliko je teško izgubiti muža i oca.
-Informirala si se, je li? -To mi je posao.
I ja sam se malo raspitao.
Znaš?
Rektorova nagrada,
prije diplomiranja radila u jednom od najvažnijih ureda…
-Istražio si me? -Iz znatiželje.
-I? -Sad sam još znatiželjniji.
Čudno je. Radila si u odličnoj tvrtki s važnim ljudima,
a onda se preko noći spakirala i završila u Cambadosu. Nije li to čudno?
Ne moram se nikome opravdavati.
Ni ja.
Imala sam problem s klijentom.
Važan je klijent postao opsjednut mnome.
Učinio ti je nešto?
Ne, ništa više od uznemiravanja,
ali uvijek bez svjedoka. Postajalo je sve gore…
Nisi ga prijavila?
Nisam.
Ne, vrlo je moćan i utjecajan.
To bi mi pokopalo karijeru.
Pa si se odlučila maknuti.
Da.
Odlučila sam, sjela u auto, krenula voziti i završila ovdje.
Slušaj.
Dogovorimo se.
Povući ću svoju ponudu za bar.
Dobro. A ja ću zauzvrat…
Uzet ćeš me za klijenta
i raditi za mene što si radila za važne ljude u Madridu.
Pomagati mi da izbjegavam porez, legalno.
-Dobro, ali… -Ne.
S ljudima u Madridu nije bilo „ali”, a bili su šupci.
A uvjetovat ćeš dobrom čovjeku poput mene?
NALAZ
Što točno nije u redu?
Još ne znaju.
Piše da su otkrili čvrstu tvar…
Da, kvržicu veličine slanutka.
Ne znaju je li to bio uzrok, trebam dodatne pretrage.
U redu. Idemo u Madrid. Imam vezu u bolnici Marañón.
Mogu ti srediti pretrage.
Ne.
Zašto?
I ovdje ima liječnika.
Ondje su bolji.
Vjerujem liječnicima ovdje.
-Dobro, ali… -Ne moraš nikoga zvati.
-Objasnio sam što se dogodilo. -Ne, ništa nisi objasnio.
Ali iskreno, nema veze.
Znam da mi ne smiješ reći što radiš, s kim ili gdje. Nema veze.
Stoga me pusti da se sama brinem za sebe.
Razmotrivši tri zaprimljene ponude
za koncesiju za prikupljanje otpada,
komisija je obnovila koncesiju tvrtki Usluge čišćenja Bayón.
To je također njihova tvrtka.
Dobro. Idemo na sljedeću točku dnevnog reda.
Dozvola za rad i održavanje bara u luci.
Grad je zaprimio samo jednu ponudu,
onu Berte Figaredo García, trenutne vlasnice te dozvole.
Budući da uvjeti koje gospođa nudi
zadovoljavaju minimalne zahtjeve, dozvola se obnavlja na deset godina.
Čestitam.
Hvala. Mnogo ti hvala.
Ne znam kako si uspjela, ali hvala.
-Bok. -Bok.
Oprosti što smetam ovako kasno, no mama je inzistirala da donesem ovo.
Najbolji omlet u Cambadosu.
Kažu neki.
Hvala.
Želiš li ući?
-Sigurno? -Da, pomozi mi ga pojesti.
Inače će mi trajati čitav tjedan.
Dobro.
Čitala sam malo više o…
onom što se dogodilo, nestanku tvoga oca, i svemu.
O, da.
Da.
Ne znam,
teško je zamisliti kako ste se osjećale.
Bila sam dijete.
Nitko mi ništa nije rekao, pa sam postala autsajderica.
Ljudi bi zurili u mene.
Neki s prezirom, drugi sa sažaljenjem.
I godinama poslije glasine su se nastavile.
Kakve glasine?
Govorili su da bi nas tata povremeno posjećivao uvečer.
-Je li to bila istina? -Ne. Daleko od istine.
Nikad se nije vratio.
Na njihovo iznenađenje.
Možda nije mogao.
Ne znam jesi li pomislila da bi ga oni mogli pronaći.
Ne. Nipošto.
Ali…
Sad znam da je mrtav.
Kako to?
Prije nekoliko mjeseci primile smo neki novac s Kanarskih otoka.
Navodno od anonimnog donatora.
-Misliš da je to bio tvoj tata? -Da, tko drugi?
Da.
Možda je pred kraj požalio što je bio takav šupak, zar ne?
Da.
„Ako nam ga uzmu, spalit ću ga do temelja.”
-Doslovni citat. -Nema šale s bakom.
Teška je.
Jutro uoči sjednice bila je uvjerena da će nas izbaciti.
-A mama? -Rekla joj je da je luda.
Da ćemo svi završiti u zatvoru zbog nje.
A tek kad su obnovili koncesiju. Nikad ih nisam vidjela tako sretne.
Vidiš? Rekao sam ti. Padín je u zatvoru, a Daniela nije briga.
-Zapravo je dobar tip. -Uvijek zaboravim.
-Što? -Da ti je kum.
Uvijek nasmiješen, plaća pića,
no Daniel je isti kao i ostali, mutan.
Kao i tvoj djed, dok nije promijenio stranu.
Što je?
Ne gledaj me tako. Istina je.
-Tu živimo. Tako je kako je. -Je li?
Daj, nitko nikoga ni na što ne prisiljava.
Ljudi to rade jer žele.
Što smo naučili na ekonomiji?
Sve dok postoji potražnja, bit će…
María.
Uvijek isto, dovraga.
Večeras, kod Lisica.
Dobro.
Jesi li siguran?
-Reci šefici da je želim vidjeti. -Čekajte, moram…
Oprostite.
-Zdravo. -Dobar dan.
Što je ovo?
Ovo su spisi koje vam moram predati prema nalogu moga klijenta.
Odsad je to vaš problem.
Dobro.
Hvala što ste ih donijeli.
Niste se trebali zamarati, mogla sam poslati Rosu po njih.
Nikakav problem, naprotiv.
Htio sam doći i vidjeti sve ovo.
Aha.
Hvala vam.
Dobro vam ide, zar ne?
-Da. -Ali mene ne možete prevariti.
Molim?
Ne pušim vaš spontani dolazak u Cambados.
Zašto? Nije li vam ovo lijepo mjesto za život?
Da, divno mjesto.
Ali niste ovdje zbog vremena i školjaka.
Mislim da je ovo dobro promišljeni plan da steknete povjerenje našega Daniela.
Vašeg bivšeg klijenta.
Sirotan ne može odoljeti dobrom paru nogu.
Rosa, možeš li ispratiti kolegu?
Njega možda imate u džepu,
no moram vas upozoriti da se staroga Padína ne može zavarati.
Hvala što ste došli.
Mala, požuri se s tim krumpirima.
Da, bako.
Tvoj carajillo. Još nešto?
Zasad ne, ali ne idi predaleko.
Samu, što piješ?
Ništa, stari. Boli me želudac.
Možeš li mu donijeti čašu ničega?
Hoćeš da ja odgovorim?
Iskreno, izgledaš grozno.
Da, znam.
-Što se događa? Zašto su nas pozvali? -Začepi.
Jesi li pojeo nešto pokvareno?
Ne znam. Jeo sam svinjske uši, valjda je od toga.
To je lako izliječiti. Žestica to smiri za čas.
Laura, možeš li Samuelu donijeti piće?
Ne, čekaj. Može li čaj od kamilice?
Dobro.
Idem na zahod.
Idi. Javim ti ako se nešto dogodi.
SKRIVENI BROJ BJEŽI ODANDE
Draga! Račun, molim.
Što? Ništa nećeš reći?
-Nisi li ti mene zvao? -Kriste, María, kad si ovakva…
Sad sam ja ćudljiva?
María, to je bio običan komentar. Ništa strašno.
To je tvoje mišljenje.
Nisam rekao ništa ružno.
Došli su neki ljudi.
Kakvi ljudi, María?
U skijaškim maskama.
-María, što se događa? -Oni…
Jebote, ne znam što se događa. Nazvat ću te.
María?
Sranje.
Marco, ideš nekamo?
Zar nećeš večerati?
Koga vraga radite ovdje?
-Van! -Smiri se.
-Zovem policiju! -Laura, to nema veze s tobom!
-Pusti je! -Ne diraj me!
-Polako. -Ostavi je na miru.
-Gdje je on? -U zahodu. Što je ovo?
Što se događa?
U kuhinju, prokleta Lisico!
-Ne želim! -Mama, poslušaj ih!
Laura!
-Ostani tu! -Pusti me!
Halo? Policija?
Molim vas, trebam pomoć u lučkom baru u Cambadosu.
-Idemo. -Što radite?
-Laura! -Čekajte, nije mi dobro.
-Stanite. -Laura!
-Što radite? -Ništa se nije dogodilo.
Zajebavaš me, Samuele!
-Oprosti. -Nemoj da povraća unutra.
María! Što se dogodilo?
Odveli su ga.
Smiri se. Koga?
Samuela.
Smiri se.
-Je li to ona? -Da.
Zdravo, Felisa.
Sretnice, došla vam je jedna jako lijepa dama.
-Hvala. -Poznajem li te?
Ne, Felisa, ne poznajete me.
No imam nekoliko pitanja, ako vam ne smeta.
Pitanja? Za mene?
-Ja se ničega ne sjećam. -Aha.
Mislim da ćete se ovoga sjećati.
Piše mi da se zovete Felisa Porto.
Da. Točno.
Također piše da ste vlasnica tvornice konzervi,
tri luksuzna vozila i kuće u El Groveu.
On te poslao?
-Tko? -Tko drugi? Moj mali Daniel.
Trebam li nešto potpisati?
Ne.
Ne, Felisa.
Ovo je bilo dovoljno.
Nije to ništa čudno.
Felisa je s nama otkad sam bio dijete.
Ona je poput obitelji, pa joj plaćam dom.
Da. U zamjenu je navedena kao vlasnica imovine
vrijedne više od četiri milijuna eura, uključujući ovu kuću.
Pa? Morao sam nešto poduzeti otkako su rođaci isključeni.
Stalno nam otežavaju. Felisa je savršena.
Da, znam, nije rodbina.
Nije, ali kao da jest.
Vjerujem joj i zaista me voli.
Da, znam.
Čemu onda zabrinut pogled?
Dovoljno je da jedna osoba posjeti starački dom
i uvjeri se, kao što sam ja, da ta žena nije sposobna upravljati takvom imovinom.
Niti može opravdati takav prihod.
Ako dođe inspekcija,
lako je zbrojiti dva i dva.
Nisi li zato ti ovdje?
Da rasturaš i izvučeš me iz problema. Nije li tako?
Torres.
Što je?
Dobro.
Izvrsno, hvala.
Slušam.
Našli smo Samuelov lokator.
Pročešljajte područje, tražite odjeću, bilo što… Pitajte mariscadore.
Reći će da nisu ništa vidjele, svejedno ih ispitajte.
-Dobro. -Moramo pronaći Samuela što prije.
-Je li jasno? -Jasno.
Kreni.
Što imaš sutra?
-Zašto? -Da vidiš jednu tvrtku.
-Ulaganje. -Aha.
Želim izbjeći neugodna iznenađenja.
U redu.
Naranjo, nema novosti.
Osim odvjetnice, nitko mu nije prišao čitav dan.
Baš dobro.
Ostani ondje i javljaj mi.
-Castro već nadzire radionu. -Može.
Izlaziš s tim dečkom?
-Znala sam da ćeš doći. -Izlaziš li s njim?
Zove se Marco.
-Znam. Toño i Nilo su mu ujaci. -To je moja stvar.
Daj, María!
Što misliš tko je oteo onog sirotog čovjeka?
Toño, znam. Čula sam ga.
Što misliš zašto su ga oteli u baru?
Da pokažu da mogu što žele u svojoj kući.
Njihova je, kao sve u ovom gradu. I opet…
Marco nije poput ujaka.
-To je ista krv. -„Ista krv.” Pa što?
Marco i njegovi nisu u obiteljskom poslu.
-On ti je to rekao? -Da.
I vjeruješ mu?
Dobro jutro.
Vidi ga kako je točan.
Uvijek. Posao na prvom mjestu.
Idemo.
María!
María, što je bilo?
Znam.
Tvoja majka nije oduševljena što hodamo. Dobila si prodiku?
Što će učiniti Samuelu?
-Otkud da ja znam? -Čula sam tvog ujaka Toña.
-O čemu ti govoriš? -Ne znam.
Misliš da idu okolo i otimaju ljude? Kako to uopće možeš reći?
-Je li moguće da nas prate? -Možda.
Uvijek me prate.
A sad i mene? Fenomenalno.
Bar te ne mogu kazniti za prebrzu vožnju.
Zato imam sve bodove, za razliku od nekih.
Usput, nisi mi rekao kamo idemo.
Ne, nisam.
-I nećeš mi reći. -Imam pravo na šutnju, zar ne?
Vidjet ćeš. Samo naprijed.
Ima li ova pratnja veze s nestalim mornarom ili…
Ne znam.
I kao što rekoh, suprotno popularnom vjerovanju…
Nisi odgovoran za sve što se dogodi ovdje. Da.
Vrlo dobro.
To je to.
Dosadit će im.
Bok, ujače! Što ima?
Gle tko je došao. Moj omiljeni nećak.
Što radiš ovdje?
Nisi li mi poslao poruku da dođem?
Naravno, a ti uvijek poslušaš svog ujaka, je li?
-Ako ćeš me koriti, ujače… -Ne.
Ne želim da se ponovi ono od neki dan.
Nema više istovara.
-Ali svi… -Ali što? Nema „ali”.
Ti moraš samo učiti.
Uči i diplomiraj da ne postaneš glupan kao mi.
-Jasno? -Htio sam pomoći…
Što? Iskrcavati teret za kikiriki? Živjeti iz dana u dan kao ja u to vrijeme?
To je igra za budale.
Što je s nestalim mornarom?
Što?
Što će mu učiniti?
-Zašto bih ja to znao? -Ne znam.
-Tko ti je to rekao? Tvoj tata? -Ne.
-Stalno pokušava zakuhati. -Nije.
-Nije? -Ne.
-Hajde. -Da odem?
-Da. -Da.
-Nema više istovara. -Dobro.
-Bok. -Bok.
Što ima?
Gladan je?
Daj mu nešto za jelo, ne smije umrijeti.
Što hoćeš od mene? Da odem u McDonald's?
Potraži neku konzervu.
Zatvorena je prije mjesec dana, ali sigurno su sve ostavili. Potraži.
Marco.
Marco, pomozi mi.
Što radiš ovdje?
Parkiraj ovdje.
Idemo.
Onda?
Što misliš?
Kupujemo mali avion?
Naravno da ne. Avion je naš prijevoz.
-Šališ se. -Uključi zrakoplovni mod.
-Ozbiljno? -Naravno!
Dođi.
U štiklama.
-Da si me upozorio… -To ne bi bilo zabavno.
Ajme…
Nisam sigurna u ovo.
Spremna?
Slijeva ćeš vidjeti putnike koji su propustili let.
Pogledaj ih. Kao krave koje promatraju vlak u prolazu.
-Kako to misliš „odletjeli”? -Doslovno.
Prijevod titlova: Filip Lažnjak