‫את מזהה אותם?‬
‫איך? לא רואים את הפנים שלהם.‬
‫זה כל מה שיש לנו.‬
‫- פוארטוונטורה -‬
‫זה כל מה שיש לכם? אין שם בהזמנה, משהו?‬
‫שום דבר לא אמיתי. השם שלהם, המלון שלהם…‬
‫הם המציאו הכול.‬
‫בינתיים, זה כל מה שיש לנו.‬
‫זה הכול.‬ ‫-אז לא תוכלו למצוא אותם.‬
‫טוב, אנחנו עובדים על זה.‬
‫- כנופיות גליסיה -‬
‫- קמבדוס -‬
‫רוסה, אני תכף מגיעה.‬
‫הן פה, הן מחכות לך.‬
‫מי אלה?‬
‫השועלות.‬
‫את כבר מכירה את הבר.‬
‫הבעיה היא שאנחנו לא הבעלים שלו.‬ ‫-הוא שייך למועצה.‬
‫קיבלנו זיכיון מהעירייה.‬
‫ואני מבינה שהוא עומד להיגמר.‬
‫כן, בעוד כמה ימים. שבועיים, בעצם.‬
‫אבל עכשיו יש שמועה…‬ ‫-משפחת פדין רוצה אותו.‬
‫אומרים…‬ ‫-זה נכון.‬
‫אומרים, אמא, שהם יציעו סכום גבוה מאוד,‬
‫ושהבר לא באמת יניב להם רווחים.‬
‫אבל בשביל מה? זאת אומרת…‬
‫כי…‬ ‫-היא יודעת מי אנחנו?‬
‫אמא, אולי תיתני לי לסיים?‬
‫שמעתי על זה קצת, אבל אני לא יודעת…‬
‫אם אמרו לך, אז את יודעת.‬
‫בסדר? בואי נלך.‬ ‫-לא, בבקשה, אמא.‬
‫לא, רגע. אני מבקשת סליחה.‬
‫אני מבקשת סליחה.‬
‫ברור שלא התבטאתי נכון או שלא הבנתי נכון.‬
‫טוב. בסדר, תסבירי את עצמך.‬
‫הספקות שלי היו‬ ‫כי למיטב ידיעתי, ואני לא יודעת הרבה,‬
‫הסיפור הזה היה‬ ‫לפני הרבה מאוד זמן, יותר מעשר שנים,‬
‫אז אני לא מבינה למה עכשיו.‬
‫כי אבא שלהם עומד להשתחרר.‬
‫הוא היה בכלא,‬
‫ובעוד כמה ימים הוא יצא.‬
‫ככה, במובן מסוים…‬
‫הוא רוצה שכולם ידעו שהוא לא סולח אף פעם.‬
‫אף פעם.‬
‫…מנולו נכנס לעמדה.‬
‫סימון פותח באגף. פביאן לסימון.‬
‫זה היה קרוב…‬
‫- אלחסירס, קדיז, סביליה -‬
‫- כלא אלחסירס -‬
‫ערב טוב.‬
‫מה שלומך היום, פדין?‬ ‫-טוב. טוב מאוד.‬
‫- פונטוודרה -‬
‫יהיו אריחים על הכול?‬
‫אריחים קרמיים. עד התקרה.‬
‫חכו, אני אביא לכם דוגמה.‬
‫תודה.‬
‫אני אוהבת את הרעיון של חדר ארונות.‬
‫כן.‬
‫מה קרה? מה הבעיה?‬
‫מה אם יעבירו אותי?‬
‫מה זאת אומרת? לאן יעבירו?‬
‫לאנשהו. את יודעת איך זה בעבודה הזאת.‬
‫תתמקד בזה. אנחנו חייבים‬ ‫להחליט היום ולשלם מקדמה.‬
‫לא יודע, מרתה. לא יודע.‬
‫בעבודה שלי עדיף לא להרגיש יותר מדי בנוח.‬
‫כל החיים נחיה כאילו אנחנו פה רק לרגע?‬
‫אני מצטער, אבל אני חייב ללכת.‬
‫אל תלך, בבקשה.‬ ‫-זה חשוב. אני חייב ללכת.‬
‫גם זה חשוב.‬
‫תגידי להם לחכות, בבקשה.‬
‫- מדריד -‬
‫קדימה!‬ ‫-יש! סוף סוף!‬
‫אנחנו צמאים.‬
‫תודה.‬
‫ראית אותם?‬ ‫-ברור.‬
‫הם נראים כאילו שהם בהלוויה.‬
‫לא מפתיע. עם האש"ל‬ ‫שהם מקבלים, אין להם מספיק אפילו לקולה.‬
‫תקשיב. אתה תצטרך אותי כשהוא יגיע הנה?‬
‫לא, תישאר פה.‬
‫הנה הוא.‬
‫מה שלומך?‬
‫מה קורה, אלוף?‬ ‫-מה נשמע, יפיוף?‬
‫היי, מי זה? אנחנו מכירים אותו?‬
‫אני חושב שלא.‬
‫לאן הם הולכים?‬
‫אני אלך, אם אתה רוצה.‬ ‫-כן, לך.‬
‫מרתה? חכי. אני לא שומע אותך, מרתה.‬
‫חכי. חכי רגע.‬
‫מה זאת אומרת שהתעלפת?‬
‫קמתי ללכת לשירותים, ו…‬
‫אני לא כל כך זוכרת מה קרה.‬
‫כשפתחתי את העיניים‬ ‫הייתי על הרצפה, על הגב, ו…‬
‫מתי אתה בא?‬
‫אני לא יכול. אני ממש מצטער. אני במדריד.‬
‫במדריד?‬ ‫-כן. אני לא יכול לספר לך למה.‬
‫אני אסביר לך כשאגיע, בסדר?‬
‫סליחה, מרתה. איך את מרגישה? את בסדר עכשיו?‬
‫לא, ברור שלא. אני בחדר מיון.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫בוא, תרשה לי להציג אותך.‬ ‫-היי. מה שלומך?‬
‫זאת חברה שלי, פאולה.‬ ‫-היי. נעים מאוד.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫נו, איך היה?‬
‫הוא עדיין בפנים, מדבר עם מישהו.‬
‫אבל לא ראיתי אותו.‬ ‫-כן.‬
‫תסתכל.‬ ‫-כן.‬
‫אהבת?‬
‫היא מעולה, אבל אני צריך אחת יותר גדולה.‬
‫יותר גדולה?‬ ‫-כן.‬
‫אתה בטוח?‬
‫יותר גדולה.‬
‫יהיה קשה להוביל אותה.‬
‫אל תדאג, אנחנו נדאג לזה.‬
‫יותר גדולה.‬ ‫-הבנתי.‬
‫היא בשביל האיטלקי. לא ייאמן.‬
‫תסתכלו, תסתכלו.‬ ‫-לא.‬
‫חכו. חכו.‬
‫לא הזמנו שום דבר.‬
‫על חשבונם.‬ ‫-על חשבון מי?‬
‫לחיים!‬
‫חסרה לי מישהי!‬
‫מה? תספור, תספור.‬ ‫-חסרה אחת.‬
‫בחורה, אחת שנראית טוב.‬ ‫-מה? איבדת אותה?‬
‫תלמד לרקוד, ותפסיק לדבר.‬
‫ראית את הפנים שלהם?‬
‫הם חשבו שמישהי מתחילה איתם.‬
‫שמישהי מתחילה איתם!‬ ‫-זה לא קורה לך, טוניו?‬
‫כן?‬ ‫-אנחנו יודעים מי זה היה?‬
‫וואו, אתה רציני?‬
‫אתה יודע מי מכר אותנו? כן או לא?‬
‫כן, אנחנו יודעים.‬
‫אתה יודע מה לעשות עכשיו, נכון?‬
‫מה? צריך לשמור על פרופיל נמוך.‬
‫חוץ מזה, בסוף זה עזר לנו.‬ ‫-באמת?‬
‫ברור. זה היה מושלם, כמו קסם.‬
‫הם הסתכלו לצד אחד, ואנחנו עבדנו בצד השני.‬
‫מה הבעיה?‬
‫הבעיה היא שאם אנשים‬ ‫יחשבו שזה בסדר לדפוק אותנו,‬
‫הם ידפקו אותנו, דניאל.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני סומך עליך.‬
‫דניאל!‬ ‫-טוב.‬
‫את יודעת מה עשיתי?‬
‫מה?‬ ‫-נרשמתי לחצי מרתון זאמורה.‬
‫תראה מה זה.‬ ‫-בעוד חודש.‬
‫אתה מתחיל לאהוב את זה?‬ ‫-והפסקתי לעשן.‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-זאת הרגשה טובה.‬
‫להתעורר מוקדם, לנעול נעליים…‬
‫וגם החברה, כמובן.‬
‫למה שלא תצטרפי אליי?‬
‫תוכלי לקבוע לי את הקצב.‬
‫אתה תתעלף.‬ ‫-אז תעצרי לרגע.‬
‫זה מה שקורה כשרצים עם הנגאובר.‬
‫הנגאובר? מה זה?‬
‫את צודקת, אני מת.‬
‫זה לא קרה לי אף פעם. אולי כי לא הייתי רץ.‬
‫היי, תקשיב.‬
‫זה נכון שאתה רוצה להשתלט על הבר בנמל?‬
‫מי אמר לך את זה?‬ ‫-ברטה ולאורה.‬
‫הן באו לפני כמה ימים לבקש שאייצג אותן.‬
‫אה, אז הולך לך טוב.‬
‫תעשי מהתיק הזה קופה.‬
‫אני שואלת ברצינות.‬
‫אתה מתכוון להציע מחיר גבוה‬ ‫רק כדי לזרוק אותן? זה נכון?‬
‫את שואלת אותי בתור עורכת דין?‬
‫או בתור רכלנית?‬
‫קדימה, צריך לקום!‬
‫מרקו, כבר מאוחר מאוד!‬
‫אם תאחר בחמש דקות,‬ ‫לא יתנו לך להיכנס לשיעור.‬
‫קום.‬ ‫-אני בא.‬
‫הם חושבים שאנחנו מטומטמים, אני אומר לך.‬
‫אולי אתה מטומטם.‬
‫הם חושבים שאנחנו לא יודעים‬ ‫שהם חופרים בכל החלקות‬
‫כדי למצוא את הכסף שאבא שלך קבר?‬
‫תגידי משהו, נטליה. תגידי משהו!‬
‫מה יקרה עם החלקות כשנחלק אותן?‬
‫הם יתנו לנו את החלקות שהם חיפשו בהן. יופי.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬ ‫-כי זאת האמת!‬
‫אתה לא מכיר את האחים שלי.‬ ‫כבר דיברנו על זה, והסברתי לך.‬
‫זה לא משנה מי יקבל את השטח.‬ ‫כשהם ימצאו מה שצריך,‬
‫נתחלק בזה, וזה סוף הסיפור.‬
‫כן, בטח. ואני אמור להאמין לזה.‬
‫כן, אתה אמור להאמין, כי ככה זה.‬
‫אני סומכת על האחים שלי.‬ ‫אני מכירה אותם, אתה לא.‬
‫אף פעם לא אהבת את נילו.‬ ‫-די כבר עם נילו!‬
‫גם נילו לא סובל אותי! מספיק עם זה.‬
‫בגלל זה אני עושה את מה שאני עושה.‬
‫כדי לשמור על מה ששלנו.‬ ‫כדי שלא יעבדו עלינו.‬
‫אף אחד לא יעבוד עלינו.‬
‫ולא צריך לשמור על שום דבר. ככה זה.‬
‫"מה ששלנו"?‬ ‫להסביר לך איך קיבלנו את מה ששלנו?‬
‫יפה מאוד. נחמד מצדך להזכיר לי את זה.‬
‫אני לא מזכירה כלום.‬ ‫-לא?‬
‫הזיכרון שלך רע מאוד.‬ ‫האחים שלי לא הבריזו לנו אף פעם.‬
‫תביא סוכר, בבקשה.‬ ‫-סוכר?‬
‫שנילו יביא סוכר. לעזאזל.‬
‫די, כרמלו. תהיה בשקט.‬ ‫אני לא רוצה שמרקו ישמע אותך‬
‫מדבר ככה על הדודים שלו. כל יום אותו דבר.‬
‫- מריה:‬ ‫היום יש את העניין בעירייה -‬
‫תקשיבי, אין לי שום דבר נגדן.‬
‫נו, אז?‬
‫יש להן חשבון לסגור.‬
‫עם מי?‬ ‫-עם אנשים אחרים.‬
‫זה היה מזמן, לא?‬
‫אם זה היה תלוי בי…‬ ‫אבל האנשים של פעם לא מסכימים.‬
‫אתה לא חושב שהן נענשו מספיק?‬
‫הן מוקצות כל הזמן הזה.‬
‫שלא לדבר על כמה קשה לאבד בעל ואבא.‬
‫למדת קצת היסטוריה, מה?‬ ‫-זאת העבודה שלי.‬
‫גם אני חקרתי קצת.‬
‫את יודעת?‬
‫סטודנטית מצטיינת,‬
‫עבדת באחד מהמשרדים‬ ‫החשובים במדריד עוד לפני שסיימת…‬
‫בדקת עליי?‬ ‫-הייתי סקרן.‬
‫ו…?‬ ‫-עכשיו אני עוד יותר סקרן.‬
‫זה מוזר. עבדת במקום מעולה,‬
‫עם אנשים חשובים מאוד,‬
‫ובין לילה, ארזת הכול והגעת לקמבדוס.‬
‫מוזר, לא?‬
‫אני לא חייבת הסברים לאף אחד.‬
‫גם אני לא.‬
‫הייתה לי בעיה עם לקוח.‬
‫לקוח חשוב, שפיתח אובססיה אליי.‬
‫הוא עשה משהו?‬
‫לא, רק הטריד,‬
‫אבל לא היו עדים, וזה הלך והתדרדר…‬
‫לא התלוננת?‬
‫לא.‬
‫לא, הוא אדם עם כוח והשפעה, ו…‬
‫זה היה גומר את הקריירה שלי.‬
‫אז תפסת ממנו מרחק.‬
‫כן.‬
‫כן, קיבלתי החלטה,‬
‫לקחתי את המכונית,‬ ‫התחלתי לנהוג, והגעתי הנה.‬
‫אני אגיד לך מה.‬
‫בואי נעשה עסק.‬
‫אני אבטל את ההצעה שלי על הבר בנמל.‬
‫בסדר. ובתמורה אני…?‬
‫בתמורה, תקבלי אותי כלקוח,‬
‫ותעשי בשבילי את מה‬ ‫שעשית בשביל האנשים החשובים במדריד.‬
‫תעזרי לי להעלים מס, אבל באופן חוקי.‬
‫בסדר. אבל…‬ ‫-לא, לא.‬
‫במדריד לא היה "אבל", והם היו בני זונות.‬
‫את מתכוונת לסרב לבחור טוב כמוני?‬
‫- דוח רפואי -‬
‫אבל מה הבעיה, בדיוק?‬
‫הם עוד לא יודעים.‬
‫כתוב פה שהם זיהו גוש מוצק…‬
‫כן, גוש בגודל של גרגר חומוס.‬
‫הם לא יודעים אם בגלל זה התעלפתי.‬
‫צריך לעשות עוד בדיקות.‬ ‫-כן.‬
‫בואי ניסע למדריד.‬ ‫אני מכיר מישהו מבית החולים מרניון.‬
‫אני יכול לבקש שיעשו לך שם בדיקות.‬
‫לא.‬
‫למה לא?‬
‫בשביל מה? יש פה רופאים.‬ ‫-עדיף שם.‬
‫לא. אני סומכת על הרופאים פה.‬ ‫-בסדר, אבל…‬
‫אתה לא צריך לדבר עם אף אחד.‬
‫כבר הסברתי לך מה קרה.‬ ‫-לא. לא הסברת לי כלום.‬
‫אבל זה בסדר, באמת. לא קרה כלום.‬
‫אני יודעת שאתה לא יכול לספר לי מה‬ ‫אתה עושה עם מי ולאן אתה הולך. לא קרה כלום.‬
‫אז אני חושבת שעדיף‬ ‫שאני אדאג לעצמי, אם זה בסדר.‬
‫אחרי שבדקנו את שלוש ההצעות שהתקבלו‬
‫עבור הזיכיון של המועצה‬ ‫לשירותי איסוף פסולת,‬
‫הוועדה בחרה‬
‫בהצעה של חברת "לימפייזס באיון",‬ ‫וחידשה את הזיכיון שלה.‬
‫גם החברה הזאת שלהם.‬
‫טוב, נעבור לסעיף הבא בסדר היום.‬
‫זיכיון להפעלה ותחזוקה של הבר בנמל.‬
‫הוועדה קיבלה רק הצעה אחת,‬
‫ההצעה של ברטה פיגרדו גרסיה,‬ ‫בעלת הזיכיון הנוכחית.‬
‫בהתחשב בכך שהתנאים שגברת ברטה הציעה‬
‫מתאימים לסף הנדרש,‬ ‫הזיכיון שלה מחודש לעשר שנים נוספות.‬
‫ברכותיי.‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫אני לא יודעת איך עשית את זה, אבל תודה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫סליחה שאני מטרידה אותך כל כך מאוחר,‬ ‫אבל אמא שלי התעקשה לשלוח לך משהו.‬
‫הטורטייה הכי טעימה בקמבדוס.‬
‫יש כאלה שחושבים ככה.‬
‫תודה רבה.‬
‫את רוצה להיכנס?‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן, אני אצטרך עזרה.‬
‫אחרת זה יספיק לי לשבוע.‬
‫בסדר.‬
‫קראתי עוד קצת על…‬
‫על מה שקרה.‬
‫על ההיעלמות של אבא שלך וכל זה.‬
‫אה, כן.‬
‫כן.‬
‫לא יודעת,‬
‫קשה לדמיין איך זה לעבור דבר כזה.‬
‫טוב, הייתי ילדה כשזה קרה.‬
‫אף אחד לא אמר לי כלום. הפכתי לילדה המוזרה.‬
‫אנשים היו מסתכלים עליי.‬
‫חלקם בבוז, וחלקם ברחמים.‬
‫אפילו שנים אחר כך, השמועות המשיכו.‬
‫איזה מין שמועות?‬
‫היו אומרים שאבא שלי‬ ‫בא לבקר אותנו מדי פעם בלילות.‬
‫זה היה נכון?‬ ‫-לא. ממש לא.‬
‫הוא לא חזר אף פעם.‬
‫אבל הם לא האמינו.‬
‫אולי הוא לא היה יכול.‬
‫אני לא יודעת אם חשבת פעם שאולי מצאו אותו.‬
‫לא. בכלל לא.‬
‫אבל…‬
‫עכשיו אני יודעת שהוא מת.‬
‫איך?‬
‫כי נוטריון מהאיים הקנריים‬ ‫התקשר לפני כמה חודשים‬
‫כדי לתת לנו כסף.‬
‫הוא אמר שהכסף הגיע כתרומה בעילום שם.‬
‫ואת חושבת שהוא היה מאבא שלך?‬
‫כן. מי עוד זה יכול להיות?‬ ‫-כן.‬
‫אולי בסוף הוא התחרט על זה שהוא היה אפס.‬
‫לא?‬ ‫-כן.‬
‫"אני נשבעת,‬ ‫אם ייקחו לנו אותו, אני אשרוף אותו."‬
‫ממש ככה.‬ ‫-לא מתעסקים עם סבתא.‬
‫היא יצירת מופת.‬
‫באותו בוקר, לפני שהיא הלכה לעירייה,‬
‫היא הייתה בטוחה שיזרקו אותן.‬
‫ואמא שלך?‬ ‫-היא אמרה לה שהיא משוגעת.‬
‫שכולנו נגיע בגללה לכלא.‬
‫תאר לך מה קרה כשהם אמרו שהזיכיון מחודש.‬
‫לא ראיתי אותן כל כך שמחות בחיים.‬
‫רואה? אמרתי לך.‬
‫פדין בכלא, ולדניאל לא אכפת.‬
‫הוא בעצם בחור נחמד.‬ ‫-בטח. אני תמיד שוכחת.‬
‫מה?‬ ‫-שהוא הסנדק שלך.‬
‫מרקו, הוא תמיד מחייך‬ ‫וקונה לכולם משקאות,‬
‫אבל דניאל הוא כמו האחרים, תקוע עמוק בחרא.‬
‫גם סבא שלך היה כזה. עד שהוא נתפס ועבר צד.‬
‫מה?‬
‫לא, אל תסתכלי עליי ככה.‬ ‫זאת האמת. ככה זה פה.‬
‫זה מה שיש.‬ ‫-זה מה שיש?‬
‫בחייך, מריה, לא מכריחים‬ ‫אף אחד להתערב בשום דבר.‬
‫אנשים עושים את זה כי הם רוצים.‬
‫מה למדנו בשיעור כלכלה?‬
‫כל עוד יש ביקוש, יהיה גם…‬
‫מריה.‬
‫עוד פעם אותו חרא.‬
‫הלילה, בבר של השועלות.‬
‫בסדר.‬
‫אתה בטוח?‬
‫תגידי לבוסית שלך שאני רוצה לדבר איתה.‬ ‫-חכה, אני צריכה…‬
‫סליחה. סליחה!‬
‫שלום.‬ ‫-יום טוב.‬
‫מה זה?‬
‫אלה התיקים‬
‫שאני צריך להעביר לך לפי הוראת הלקוח שלי.‬
‫מעכשיו, הם בעיה שלך.‬
‫כן.‬
‫תודה רבה שהבאת אותם. לא היית צריך לטרוח.‬
‫יכולתי לבקש מרוסה לאסוף אותם מהמשרד שלך.‬
‫אין שום בעיה. להפך.‬
‫תענוג לבוא הנה ולראות את כל זה.‬
‫כן.‬
‫טוב, תודה רבה.‬
‫הולך לך מצוין, נכון?‬
‫כן.‬
‫אבל את לא תעבדי עליי.‬
‫סליחה?‬
‫אני לא מאמין שהגעת לקמבדוס באופן ספונטני.‬
‫למה? אתה לא חושב שזה מקום שטוב לחיות בו?‬
‫כן, זה מקום מצוין.‬
‫אבל את לא פה‬ ‫בשביל מזג האוויר ולא בשביל פירות הים.‬
‫אני חושב שזה חלק מתוכנית מדוקדקת‬
‫לזכות באמונו של דניאל.‬
‫הלקוח שלך לשעבר.‬
‫המסכן לא יכול להתאפק‬ ‫מלרדוף אחרי זוג רגליים יפות שהוא רואה.‬
‫רוסה, את יכולה ללוות את האדון לדלת, בבקשה?‬
‫את אולי מחזיקה אותו בכיס הקטן,‬
‫אבל אני חייב להזהיר אותך‬ ‫שעל פדין האב אי אפשר לעבוד.‬
‫תודה שבאת.‬
‫תזדרזי עם תפוחי האדמה.‬
‫כן, סבתא.‬
‫הקרחיו שלך. עוד משהו?‬
‫בינתיים לא, אבל אל תתרחקי יותר מדי.‬
‫סמו, מה תשתה?‬
‫כלום. כואבת לי הבטן.‬
‫את יכולה להביא לו כוס כלום?‬
‫את רוצה שאני אענה?‬
‫למען האמת, אתה נראה זוועה.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫מה קרה? למה קראו לנו?‬ ‫-שתוק, לעזאזל.‬
‫אכלת משהו שעשה לך לא טוב?‬
‫כן, אני לא יודע. בטח אוזן החזיר שאכלתי.‬
‫קל לרפא את זה. קצת אלכוהול יסדר את זה.‬
‫לאורה, את יכולה להביא לסמו משקה?‬
‫לא, לא. אולי תה קמומיל.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני הולך לשירותים.‬
‫לך. אני אגיד לך אם יקרה משהו.‬
‫- מספר חסוי:‬ ‫צא משם -‬
‫בוסית! חשבון, בבקשה.‬
‫מה? לא תגידי שום דבר?‬
‫אתה התקשרת אליי, לא?‬ ‫-באמת, מריה, כשאת בכזה מצב רוח…‬
‫עכשיו לי יש מצבי הרוח.‬ ‫-מריה, בסך הכול אמרתי משהו.‬
‫זה לא כזה סיפור.‬ ‫-ככה אתה חושב.‬
‫מה שאמרתי לא היה נורא.‬
‫הגיעו הנה אנשים.‬
‫מה זאת אומרת "אנשים", מריה?‬
‫אנשים עם מסכות סקי.‬
‫מריה, מה קורה שם?‬ ‫-הם…‬
‫פאק. אני לא יודעת‬ ‫מה קורה פה. אני אחזור אליך.‬
‫מריה? מריה!‬
‫איזה חרא.‬
‫מרקו, אתה הולך?‬
‫לא תאכל ארוחת ערב?‬
‫מה בדיוק אתם עושים פה?‬
‫צאו החוצה.‬ ‫-תירגעי.‬
‫אני מתקשרת למשטרה!‬ ‫-לאורה, זה לא קשור אלייך!‬
‫תעזוב אותה!‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫תירגע.‬ ‫-תעזבו אותה בשקט.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-בשירותים. מה העניין?‬
‫מה קורה פה?‬
‫תחזרי למטבח, שועלה!‬
‫לא בא לי!‬ ‫-אמא, בבקשה, תעשי מה שהם אומרים לך.‬
‫לאורה!‬
‫תישארי פה, בסדר?‬ ‫-תעזבו אותי!‬
‫הלו? משטרה?‬
‫בבקשה, אני צריכה עזרה.‬ ‫אני בבר בנמל, בקמבדוס.‬
‫בוא כבר.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫לאורה!‬ ‫-היי, עצור. אני לא מרגיש טוב.‬
‫עצור, עצור.‬ ‫-לאורה!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-לא קרה פה כלום, שמעת?‬
‫אתה לא רציני, סמואל!‬
‫סליחה.‬ ‫-אל תיתן לו להקיא בפנים.‬
‫מריה! מה קרה? מה קרה?‬
‫הם לקחו אותו.‬
‫תירגעי. את מי?‬
‫את סמואל.‬
‫תירגעי.‬
‫זאת היא?‬ ‫-כן.‬
‫שלום, פליסה.‬
‫יש לך מזל. אישה יפהפייה באה לבקר אותך.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אני מכירה אותך?‬
‫לא, פליסה. את לא מכירה אותי.‬
‫אבל הייתי רוצה לשאול אותך‬ ‫כמה שאלות. אם זה לא מפריע, כמובן.‬
‫שאלות? אותי?‬
‫אני לא זוכרת שום דבר.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שאת זה תזכרי.‬
‫טוב, כתוב לי פה שקוראים לך פליסה פורטו.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫כתוב פה גם שאת בעלים של מפעל שימורים,‬
‫של שלוש מכוניות יוקרה‬ ‫ושל בית פרטי באל גרובה.‬
‫אז הוא שלח אותך?‬
‫מי?‬ ‫-מי נראה לך? דניאל הקטן שלי.‬
‫הוא צריך שאחתום על עוד משהו?‬
‫לא.‬
‫לא, פליסה.‬
‫זה הכול.‬
‫אין בזה שום דבר מוזר.‬
‫פליסה הייתה איתנו‬ ‫כל החיים שלנו, מאז שהייתי קטן.‬
‫היא כמו משפחה. אני משלם על בית האבות שלה.‬
‫כן. ובתמורה, היא רשומה כבעלים של נכסים‬
‫בשווי של יותר‬ ‫מארבעה מיליון אירו, כולל הבית הזה.‬
‫אז מה? הייתי חייב לעשות משהו, לא?‬ ‫היום אסור עם בני דודים וקרובים.‬
‫זה יותר ויותר קשה. פליסה מושלמת.‬
‫כן, היא לא קרובת משפחה.‬
‫היא לא, אבל כמו משפחה.‬
‫אני סומך עליה, והיא אוהבת אותי.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אז למה את נראית מודאגת?‬
‫טוב, צריך רק אדם אחד שיגיע לבית האבות‬
‫ויוודא, כמו שאני עשיתי,‬
‫שאין סיכוי שהיא מסוגלת לממן כאלה נכסים.‬
‫ושאין דרך להסביר כזאת הכנסה.‬
‫אם תהיה ביקורת,‬
‫יהיה קל מאוד לעשות את החשבון.‬
‫בשביל זה את פה, לא?‬
‫כדי לעשות עבודה מעולה‬ ‫ולדאוג שלא אסתבך. לא?‬
‫טורס.‬
‫מה?‬
‫בסדר.‬
‫מושלם. תודה.‬
‫דברי.‬
‫מצאנו את מכשיר המעקב של סמואל.‬
‫תסרקו את האזור ותנסו למצוא עוד משהו.‬
‫בגדים, משהו. תשאלי את הנשים שעובדות בחוף.‬
‫הן יגידו שהן לא ראו כלום.‬ ‫לא משנה, תשאלי בכל זאת.‬
‫בסדר.‬ ‫-צריך למצוא את סמואל לפני שיהיה מאוחר מדי.‬
‫ברור?‬ ‫-לגמרי.‬
‫צאי לדרך, קדימה.‬
‫איך הלו"ז שלך מחר?‬
‫למה?‬ ‫-צריך לבדוק עסק.‬
‫השקעה.‬ ‫-בסדר.‬
‫כדי למנוע הפתעות. עדיף להיזהר, נכון?‬
‫בסדר גמור.‬
‫נרנחו, פה הכול אותו דבר.‬
‫חוץ מעורכת הדין,‬ ‫אף אחד לא בא אליו כל היום.‬
‫נפלא.‬
‫תישאר שם ותעדכן אותי.‬
‫קסטרו שומר על מגרש הגרוטאות.‬ ‫-אני אעדכן אותך.‬
‫את יוצאת איתו?‬
‫ידעתי שתבואי.‬ ‫-את יוצאת איתו או לא?‬
‫קוראים לו מרקו.‬ ‫-אני יודעת איך קוראים לו.‬
‫טוניו ונילו הם הדודים שלו.‬ ‫-זה עניין שלי.‬
‫נו, באמת, מריה.‬
‫מי את חושבת שבאו לבר ולקחו את המסכן ההוא?‬
‫טוניו, אני יודעת. שמעתי אותו כשהם נסעו.‬
‫ולמה את חושבת שהם חטפו אותו מהבר?‬
‫כדי להראות שהם יכולים לעשות‬ ‫מה שבא להם, כי זה הבית שלהם.‬
‫שלהם, כמו כל דבר בעיר הזאת. ולמרות זאת…‬
‫מרקו הוא לא כמו הדודים שלו.‬
‫יש להם אותו דם.‬ ‫-"אותו דם". אז מה?‬
‫מרקו וההורים שלו לא קשורים לעסק המשפחתי.‬
‫זה מה שהוא אמר לך?‬ ‫-כן.‬
‫ואת מאמינה לו?‬
‫בוקר טוב.‬
‫תראה מה זה, בדיוק בזמן.‬
‫תמיד. העבודה לפני הכול.‬
‫בואי ניסע.‬
‫מריה!‬
‫מריה, מה קרה?‬
‫הבנתי.‬
‫אימא שלך לא מרוצה מזה שאנחנו יוצאים.‬
‫היא נתנה לך הרצאה?‬ ‫-מרקו, מה הם יעשו לסמואל?‬
‫איך אני אמור לדעת?‬ ‫-מרקו, שמעתי את דוד שלך, טוניו.‬
‫על מה את מדברת, מריה?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫נראה לך שהם מסתובבים וחוטפים אנשים?‬
‫איך את יכולה לדבר ככה?‬
‫יכול להיות שעוקבים אחרינו?‬ ‫-יכול להיות.‬
‫תמיד עוקבים אחריי.‬
‫אה, ועכשיו עוקבים גם אחריי? נפלא.‬
‫תירגעי. לא תקבלי קנס על מהירות.‬
‫בשביל זה אני שומרת‬ ‫על הנקודות שלי, שלא כמו אחרים.‬
‫דרך אגב, עוד לא אמרת לי לאן אנחנו נוסעים.‬
‫לא, לא אמרתי.‬
‫ואתה לא מתכוון להגיד לי.‬ ‫-יש לי זכות לשמור על שתיקה, לא?‬
‫את תראי. תמשיכי ישר.‬
‫הסיבה שעוקבים אחרינו‬
‫קשורה איכשהו למלח שנעלם? או…‬
‫לא יודע.‬
‫חוץ מזה, כמו שאמרתי לך,‬ ‫בניגוד למה שהרבה חושבים…‬
‫אתה לא אחראי לכל מה שקורה פה. בסדר.‬
‫טוב מאוד.‬
‫בדיוק.‬
‫הם ישתעממו.‬
‫היי, דוד! מה קורה?‬
‫תראו מי זה. האחיין האהוב עליי.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫לא שלחת לי הודעה וביקשת שאבוא?‬
‫בן, ברור. ואתה תמיד עושה‬ ‫מה שדוד שלך אומר, נכון?‬
‫אם אתה הולך לצעוק עליי, דוד…‬ ‫-לא, לא.‬
‫אני לא רוצה שיקרה שוב מה שקרה באותו יום.‬
‫אל תפרוק יותר, טוב?‬
‫אבל כולם…‬ ‫-אבל מה? בלי אבל.‬
‫אתה צריך ללמוד.‬
‫ללמוד ולעשות קריירה,‬ ‫כדי שלא תהיה טמבל כמונו.‬
‫הבנת?‬ ‫-רק רציתי לעזור.‬
‫מה רצית? לפרוק מטען בשביל גרושים?‬
‫כמו כשהייתי בגילך ובקושי הצלחתי לשרוד?‬
‫זה עסק של טמבלים, גבר.‬
‫מה עם המלח שנעלם?‬
‫מה?‬
‫מה יעשו לו?‬
‫מאיפה אני אמור לדעת?‬ ‫-לא יודע.‬
‫מי אמר לך את זה? האבא החמור שלך?‬ ‫-לא.‬
‫הוא תמיד עושה בלגן.‬ ‫-הוא לא אמר כלום.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת.‬
‫לך.‬ ‫-ללכת?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫אל תפרוק יותר.‬ ‫-בסדר.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא רעב?‬
‫תן לו משהו לאכול.‬ ‫אנחנו לא רוצים שהוא ימות.‬
‫מה אתה רוצה שאני אעשה? שאלך למקדונלדס?‬
‫תחפש, אמורים להיות שם שימורים.‬
‫הם סגרו לפני חודש,‬ ‫אבל הם בטח השאירו שם הכול.‬
‫תחפש טוב.‬
‫מרקו!‬
‫מרקו, תעזור לי.‬
‫היי, מה אתה עושה פה?‬
‫תחני פה.‬
‫בואי.‬
‫מה?‬
‫מה את אומרת?‬
‫מה, אנחנו קונים מטוס קל?‬
‫ברור שלא. המטוס ייקח אותנו לשם.‬
‫אתה צוחק?‬ ‫-תעבירי את הטלפון למצב טיסה.‬
‫דניאל, אתה רציני?‬ ‫-ברור.‬
‫בואי.‬
‫אה…‬ ‫-עם נעלי עקב.‬
‫אם היית אומר לי…‬ ‫-אז לא היה כל כך כיף.‬
‫אוי…‬
‫אני לא בטוחה בקשר לזה.‬
‫מוכנה?‬
‫אם תסתכלי שמאלה,‬ ‫תראי נוסעים שאיחרו לטיסה שלהם.‬
‫תסתכלי עליהם. כמו פרות שמסתכלות על רכבת.‬
‫מה זאת אומרת "הם טסו"?‬ ‫-ממש ככה.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬