Poznáváte je?
Jak? Nevidím jim do obličeje.
Nic víc nemáme.
To je všechno? Žádná jména na rezervaci? Nic?
Celá složka je falešná. Jména, hotel…
Všechno si vymysleli.
Nic víc zatím nemáme.
- To je všechno. - Takže je nikdy nenajdete.
Pracujeme na tom.
GANGY GALICIE
Za chvilku jsem tam.
Jsou tady, čekají na tebe.
- Kdo? - Ropuchy.
Bar už znáš.
- Jenže nám nepatří. - Patří městu.
Pronajímá nám koncesi.
Která hádám brzy vyprší.
Jo, za pár dní. Vlastně za pár týdnů.
- Ale teď se povídá, že… - Že se o ni uchází Padínovi.
- Povídá se, že… - Je to tak.
Mami. Povídá se, že hodlají nabídnout vysokou sumu
a že by na podniku nic nevydělali.
Ale proč? Chci říct…
- Protože… - Ví, kdo jsme?
Mami, necháš mě domluvit?
Něco jsem zaslechla, ale nevím…
Tak vidíš, že o tom víš.
- Jasný? Jdeme. - Ne, prosím, mami.
Ne, počkejte. Omlouvám se.
Omlouvám se.
Možná jsem se špatně vyjádřila, nebo vás úplně nepochopila.
Dobře. Tak se vyjádři líp.
Moc toho nevím, ale přišlo mi zvláštní,
že se to odehrálo před více než deseti lety,
takže nechápu proč teď.
Protože jejich otce propustí.
Už jistou dobu sedí ve vězení
a za pár dní ho propustí.
Čímž svým způsobem…
Chce světu ukázat, že neodpouští.
Nikdy.
…Manolo se připravuje. Simón si dělá prostor. Fabián Simónovi.
To bylo těsné…
VĚZENÍ ALGECIRAS
Dobrý večer.
- Jak se máme, Padíne? - Naprosto parádně.
Obklady budou všude?
Keramické dlaždice až ke stropu.
Vydržte. Přinesu vzorek.
Díky.
Ta šatna se mi líbí.
No jo.
Co je? Co se děje?
Co když mě přeloží?
Kam by tě překládali?
Kamkoli. Víš, jak to v týhle práci chodí.
Soustřeď se na tohle. Musíme se rozhodnout a zaplatit zálohu.
Já nevím, Marto.
V týhle práci je lepší se moc nezabydlovat.
Chceš snad žít věčně jako kočovník?
Omlouvám se, ale musím jít.
- Nechoď, prosím. - Je to důležitý.
To tohle taky.
Popros je, ať počkají.
- Sláva! - Jo! Konečně se to nese.
Umíráme žízní.
Díky.
- Viděls je? - Jasně.
Tváří se jako na pohřbu.
Žádnej div. Za ty jejich diety si nekoupí ani lajnu kokše.
Budeš mě potřebovat, až ten chlap dorazí?
Ne. Zůstaň tady.
Už je tu.
Jak se vede?
- Nazdar, borče. - Čau, kámo.
Kdo to je? Známe ho?
Nemyslím si.
Kam jdou?
- Mám jít za nima? - Jo, jdi.
Marto? Počkej, neslyším tě.
Vteřinku.
Jak to myslíš, že jsi omdlela?
Vstala jsem, šla na záchod a…
Zbytek si moc nepamatuju.
Když jsem otevřela oči, ležela jsem na zemi na zádech a…
Kdy přijedeš?
Teď nemůžu. Promiň. Jsem v Madridu.
- V Madridu? - Jo. Víc ti říct nemůžu.
Doma ti všechno vysvětlím.
Jak je ti? Už je to lepší?
Vůbec. Co myslíš? Jsem na pohotovosti.
Pak ti zavolám.
- Představím vás. - Ahoj. Zdravím.
- Moje kamarádka Paola. - Ahoj. Těší mě.
- Jak se vede? - Dobře.
Tak jak to šlo?
Pořád je uvnitř. S někým se baví.
- Ale neviděl jsem ho. - Jo.
- Hele. - Jo.
Líbí se ti?
Je skvělá, ale potřebuju větší.
- Větší? - Jo.
Určitě?
Větší.
Ta se bude těžko převážet.
S tím si nelam hlavu. To zařídíme my.
- Větší. - Rozumím.
Tahle je pro Itala! Ty vole!
- Hele. - Ne.
Sleduj.
Nic jsme si neobjednali.
- To vám posílají tamhle pánové. - Kdo?
Na zdraví!
Jedna mi chybí.
- Cože? Počítej. - Jedna chybí.
- Jedna holka. Ta hezká. - Cože? Ztratils ji?
Nauč se tancovat a sklapni.
Ty vole, viděls, jak se tvářili?
Mysleli, že s nima někdo flirtuje.
- Že je někdo balí. - Tobě se to nestává, Toño?
- Haló? - Víme, kdo to byl?
To jako vážně?
Víš, kdo nás zaprodal?
Jo, víme to.
Víš, co máš dělat, ne?
Co? Měli bychom se držet zpátky.
- A nakonec se to ještě hodilo. - Fakt?
Vyšlo to skvěle. Bylo to jako kouzlo.
Zaměřili se na ně a my to vyřídili.
V čem je problém?
Když si lidi pomyslí, že jsme měkký,
budou si s náma zahrávat.
- Fajn. - Věřím ti.
- Danieli! - Zatím.
Víš, co jsem udělal?
- Co? - Přihlásil jsem se na půlmaraton.
- Teda! - Za měsíc.
- Chytlo tě to? - A přestal jsem kouřit.
- Super. - Je to příjemný.
Vstát brzo, nazout si tenisky…
A mít fajn společnost.
Nechceš se taky přihlásit?
Můžeš mi udávat tempo.
- Sekneš sebou. - Tak na chvíli zastav.
Nemáš běhat s kocovinou.
S kocovinou? Co to je?
Máš pravdu. Umírám.
To se mi dřív nestávalo. Asi proto, že jsem neběhal.
Hele…
Je pravda, že chceš převzít bar v přístavu?
- Kdo ti to řekl? - Berta a Laura.
Požádaly mě, abych je zastupovala.
Takže se ti daří.
Na tom případu se napakuješ.
Myslím to vážně.
Vyhodíš peníze v dražbě, jen abys je vykopnul? Vážně?
Ptáš se jako právnička?
Nebo tě zajímají drby?
Tak jo, čas vstávat.
Marco, je plno hodin.
Když přijdeš pozdě, už tě nepustí do třídy.
- Vstávej. - No jo.
Mají nás za idioty. To ti povídám.
Možná jsi idiot.
To si myslí, že nevíme, že překopávají všechny ty pozemky,
aby našli prachy, co tvůj táta schoval?
Řekni něco, Natalie!
Co s těma pozemkama bude, až je rozdělíme?
Dají nám ty, co rozkopali. Chytrý.
- Proč to říkáš? - Protože je to pravda!
Vůbec moje bratry neznáš. Už jsem ti říkala, že jsme to probírali.
Je jedno, kdo ty pozemky dostane.
Až to najdou, rozdělíme se. Tečka.
Jasně. A tomu mám jako věřit?
Jo, máš, protože to tak prostě je.
Já bratrům věřím. Na rozdíl od tebe je znám.
- Tobě Nilo vždycky vadil. - O tom ani nemluv.
Taky mě nemůže vystát, jasný? Dost už!
Přesně proto to dělám.
Chráním, co je naše, aby nás neobrali.
Nikdo nás neobírá.
Nemusíš nic ochraňovat. Tak to zkrátka je.
Mám ti říkat, odkud je věta „co je naše“?
Moc pěkný! Takhle mi to vmést.
- O to mi nešlo. - Ne?
Máš krátkou paměť. Nikdy nás nenechali ve štychu.
UVIDÍME SE PO ŠKOLE?
- Přines cukr, prosím. - Co?
Ať ho donese Nilo.
MARÍA: NEMŮŽU
Ticho, Carmelo. Ať Marco neslyší…
MARÍA: MUSÍM BÝT S MÁMOU
…jak pořád pomlouváš jeho strýce.
MARÍA: DNESKA MUSÍME NA RADNICI
Hele, já proti nim nic nemám.
Tak proč?
Mají nevyřízený účty.
- S kým? - S jinýma lidma.
To už je historie, ne?
Být to na mně… Ale místní starší by nesouhlasili.
Není snad dostatečný trest, že si ně na lidi pořád ukazujou?
Navíc když přišly o manžela a tátu.
- Jsi dobře informovaná. - Je to moje práce.
Taky jsem trochu pátral.
Abys věděla.
Vystudovalas s vyznamenáním,
už před promocí jsi pracovala ve významný madridský firmě…
- Proklepl sis mě? - Ze zvědavosti.
- No a? - Teď jsem ještě zvědavější.
Je to divný. Pracovalas ve skvělý firmě s vlivnýma lidma.
Přes noc ses sbalila a skončila v Cambadosu.
Není to zvláštní?
Nemusím nikomu nic vysvětlovat.
Já taky ne.
Měla jsem problém s klientem.
S velmi důležitým klientem. Byl mnou posedlý.
Zkusil si něco?
Ne, jen mě obtěžoval,
ale neměla jsem svědky a zhoršovalo se to…
Nenahlásilas to?
Ne.
Měl moc velký vliv a moc…
Byl by to konec mý kariéry.
Tak jsi udělala čistý řez.
Jo.
Rozhodla jsem se,
nasedla do auta a skončila tady.
Poslouchej…
Mám návrh.
Stáhnu svou nabídku na bar.
Dobře. A já na oplátku…?
Na oplátku mě budeš zastupovat
a dostanu služby jako tvý významný klienti z Madridu.
Pomůžeš mi krátit daně. Ale legálně.
- Dobře, ale… - Ne.
Těm šmejdům v Madridu jsi určitě podmínky nekladla.
A na dobráka jako já to budeš zkoušet?
LÉKAŘSKÁ ZPRÁVA
Co ti teda je?
Ještě nevědí.
Stojí tady, že objevili útvar…
Jo, je to útvar velikosti cizrny.
Nevědí, jestli jsem omdlela kvůli tomu.
- Musí udělat další testy. - Jasně.
Zajedeme do Madridu. Mám známý v Marañónský.
- Poprosím je, aby tě vyšetřili. - Ne.
Proč ne?
- Proč? Doktory máme i tady. - Tam jsou lepší.
- Ne. Věřím těm našim. - Fajn, ale…
Nemusíš nikomu volat.
- Už jsem ti to vysvětlil. - Ne. Nic jsi nevysvětlil.
Ale to je dobrý.
Vím, že mi nesmíš říct, co děláš, ani s kým nebo kam chodíš. To je v pohodě.
Radši se budu starat o svý, jestli dovolíš.
Po zvážení tří obdržených nabídek
na služby svozu městského odpadu
se komise rozhodla
vybrat firmu Limpiezas Bayón, které prodloužíme koncesi.
To je taky jejich firma.
Dobře. Přejdeme k dalšímu bodu.
Oprávnění k provozu a údržbě baru v přístavu.
Rada obdržela pouze jednu nabídku.
A to od Berty Figaredové Garcíové, současné provozovatelky.
Vzhledem k tomu, že podmínky nabídnuté paní Bertou
jsou v souladu s minimálními požadavky, prodlužujeme koncesi o deset let.
Blahopřeju.
Díky. Moc děkuju.
Nevím, jak jsi to udělala, ale díky.
- Ahoj. - Zdravím.
Nerada ruším tak pozdě, ale máma mě donutila to donést.
Nejlepší tortilla v Cambadosu.
Říká se to.
Mockrát děkuju.
Půjdeš dál?
- Určitě? - Jasně. Sama ji celou nesním.
Jedla bych ji týden.
Tak jo.
Četla jsem ještě o tom…
co se stalo.
Jak tvůj táta zmizel.
No jo.
Jo.
Já nevím.
Nedokážu si představit, jaký to muselo být.
Byla jsem tehdy ještě malá.
Nikdo mi nic neřekl. Stala se ze mě místní atrakce.
Ukazovali si na mě.
Někdo s opovržením, jiný s lítostí.
Mluvilo se o tom i po letech.
Co přesně?
Říkalo se, že nás táta občas po nocích navštěvuje.
- Byla to pravda? - Vůbec ne.
Nikdy se nevrátil.
- I když tomu nikdo nevěřil. - Třeba to nešlo.
Napadlo tě někdy, že ho mohli najít?
Ne. Vůbec.
Ale…
teď vím, že je mrtvý.
Jak to?
Protože před pár měsíci volal notář z Kanárských ostrovů,
že má pro nás nějaký peníze.
Prý od anonymního dárce.
Myslíš, že byly od něj?
- Jo. Od koho jinýho? - No jo.
Možná přece jen litoval, jakej byl hajzl.
- Nemyslíš? - Jo.
„Jestli nám ho vezmou, celej ho podpálím.“
- To řekla. - Babička si nebere servítky.
Je šíleně umanutá.
Ráno před schůzí na radnici
si byla si jistá, že nás vykopnou.
- A máma? - Řekla jí, že je blázen.
Že nás kvůli ní všechny zavřou.
To bylo něco, když jim to přiklepli.
Nikdy jsem je neviděla tak šťastný.
Vidíš? Já to říkal.
Padín je ve vězení a Danielovi je to fuk.
- Je to dobrák. - Já zapomněla.
- Co? - Že je tvůj kmotr.
Věčně se usmívá a kupuje všem pití,
ale je jako ostatní. Je v tom namočenej až po uši.
Jako tvůj děda. Dokud ho nechytili a neotočil.
Co?
Nekoukej na mě tak. Je to pravda. Takhle tu žijeme.
- Nenaděláš nic. - Ne?
No tak, nikdo do toho lidi nenutí.
Sami to chtějí.
Co jsme se učili v ekonomii?
Kde je poptávka, tam je…
Marío.
Pořád to samý dokola.
Dneska večer u Ropuch.
Dobře.
Jsi si jistej?
- Řekněte šéfový, že ji chci vidět. - Počkejte, musím…
Dovolíte?
- Dobrý den. - Dobrý den.
Co to je?
To jsou spisy,
které vám musím na přání svého klienta předat.
Odteď je to váš problém.
Dobře.
Díky, že jste je přinesl. Nemusel jste se obtěžovat.
Mohla jsem požádat Rosu, aby je u vás vyzvedla.
Žádný problém, naopak.
Rád jsem se sem k vám podíval.
No jo.
Děkuju.
Daří se vám, že?
Ano.
Ale mě neoblbnete.
Prosím?
Já vám na ten spontánní přesun do Cambadosu neskočím.
Proč? Nepřijde vám to hezké místo na život?
Je tu krásně.
Jenže vás sem nepřivedlo klima ani svijonožci.
Myslím, že je to součást dobře promyšlenýho plánu,
jak si získat Danielovu důvěru.
Vašeho bývalého klienta.
Ten chudák si nemůže pomoct.
Když vidí hezkou holku, musí ji mít.
Roso, vyprovodíš pana kolegu, prosím?
Daniela jste si možná omotala kolem prstu,
ale musím vás varovat, že Padína staršího nikdo neoblbne.
Díky za návštěvu.
Pospěš si s těma bramborama.
Dobře.
Carajillo. Ještě něco?
Zatím ne, ale nechoď daleko.
Samu, panáka?
Ne, nic. Je mi zle od žaludku.
Přineseš mu skleničku ničeho?
Mám to vzít já?
Vypadáš strašně, chlape.
Já vím.
- O co jde? Proč nás zavolali? - Sklapni, sakra.
Něco jsi snědl, že je ti zle?
Já ti nevím. Asi to bude tím prasečím uchem.
Na to je snadnej lék. Pár panáků tě spraví.
Lauro, naliješ Samuovi?
- Ne. Radši si dám heřmánkovej čaj. - Dobře.
Odskočím si.
Běž. Dám ti vědět, kdyby něco.
SKRYTÉ ČÍSLO: VYPADNĚTE ODSUD
Zlato! Účet, prosím.
Co? Nebudeš mluvit?
- Tys volal mně, ne? - Ježíši, Marío, ty seš zase protivná…
- Já jsem protivná? - Jen jsem to poznamenal.
- O nic nejde. - To si myslíš ty.
Nebylo to nic tak hroznýho.
Někdo přijel.
Jak to myslíš? Kdo přijel?
Lidi v kuklách.
- Marío, co se děje? - Oni…
Sakra, nevím, co se děje. Zavolám ti.
Marío?
Kurva.
Marco, ty odcházíš?
To se ani nenajíš?
Co tu sakra děláte?
- Zmizte! - Klid.
- Volám policii! - Lauro, tebe se to netýká.
- Nech ji! - Pusť mě!
- Klid. - Nech ji být, sakra.
- Kde je? - Na záchodě. O co tu jde?
Co to má být?
Padej do kuchyně, Ropucho!
- Na to vám kašlu. - Mami, udělej, co říkají!
Lauro!
- Zůstaň tam. - Nech mě být!
Haló? Policie?
Potřebuju pomoc. Jsem v baru v cambadoském přístavu.
- Rychle. - Co to děláte?
- Lauro! - Nechte toho. Není mi dobře.
- Přestaňte. - Lauro!
- Co děláte? - Nic jste neviděli, jasný?
Děláš si prdel, Samueli?
- Pardon. - Ať nepoblije auto.
Marío! Co se stalo?
Odvezli ho.
Uklidni se. Koho?
Samuela.
Jenom klid.
- To je ona? - Ano.
Ahoj, Feliso.
Máš štěstí. Přišla tě navštívit jedna milá paní.
- Díky moc. - Znám tě?
Ne, Feliso. Neznáte mě.
Ale mám na vás pár otázek. Teda pokud dovolíte.
Otázky? Na mě?
- Nic si nepamatuju. - Jasně.
Ale tohle určitě ano.
Podle mých poznámek se jmenujete Felisa Portová.
Ano. To je pravda.
Zde stojí, že jste majitelkou konzervárny,
tří luxusních vozů a domu v El Grove.
Takže vás poslal on?
- Kdo? - Kdo jiný? Můj malý Daniel.
Mám zase něco podepsat?
Ne.
Ne, Feliso.
To bude všechno.
Není na tom nic divnýho.
Felisa s náma byla celej život, už od mýho dětství.
Je jako rodina. Tak jí platím domov důchodců.
Aha. A výměnou za to má na sebe napsaný majetek
v hodnotě přes čtyři miliony eur, včetně tady toho domu.
No a? Musel jsem si poradit, když bratrance a příbuzný zatrhli.
Pořád to jen ztěžujou. Felisa je ideální.
Jasně, není příbuzná.
Není, ale mohla by být.
Věřím jí a ona mě má ráda.
Jasně, chápu.
Tak proč vypadáš tak ustaraně?
Stačí totiž, aby ji stejně jako já někdo navštívil a ověřil si,
že ten majetek není schopná spravovat.
Ani si obhájit ty příjmy.
Případná kontrola
si to snadno spočítá.
Od toho mám tebe.
Aby ses překonala a vytáhla mě z průseru.
Torresová.
Co?
Dobře.
Výborně, díky.
- Prosím? - Máme Samuelovo sledovací zařízení.
Pořádně to tam prohledejte.
Třeba něco najdeme. Zeptejte se rybářek.
Řeknou, že nic neviděly, ale vyptávejte se dál.
- Dobře. - Musíme ho najít, než bude pozdě.
- Jasný? - Jasný.
Tak do práce.
Máš zítra čas?
- Na co? - Prověřit jeden obchod.
- Investici. - Jasně.
Ať nejsme překvapený. Dvakrát měř, jednou řež.
Tak dobře.
Naranjo, tady nic novýho.
Kromě právničky za ním nikdo celej den nebyl.
Super.
Zůstaň tam a informuj mě.
- Castro už hlídkuje u vrakoviště. - Dám ti vědět.
Ty s tím klukem chodíš?
- Já věděla, že přijdeš. - Tak jo, nebo ne?
- Jmenuje se Marco. - To moc dobře vím.
- Je synovec Toña a Nila. - Je to moje věc.
Proboha, Marío!
Kdo myslíš, že odvlekl toho chudáka z baru?
Toño. Slyšela jsem ho, když odcházeli.
Proč myslíš, že ho unesli?
Aby ukázali, že si na svým písečku můžou dělat, co chtějí.
Je jejich, jako všechno tady. A stejně…
Marco není jako jeho strýcové.
- Je to stejná krev. - „Stejná krev.“ A co?
Marco ani jeho rodiče v ničem nejedou.
- To ti řekl? - Jo.
A ty mu věříš?
Zdravím.
Teda, jsi dochvilnej.
Vždycky. Práce má přednost.
Jedeme.
Marío.
Co se děje?
Jasně.
Mámě se nelíbí, že spolu chodíme.
- Udělala ti přednášku? - Co udělají Samuelovi?
- Jak to mám vědět? - Slyšela jsem tam Toña.
- O čem to mluvíš? - Já nevím.
Myslíš, že unášejí lidi?
Jak to můžeš říct?
- Je možný, že nás sledujou? - Je.
Sledujou mě pořád.
Aha, takže teď jdou i po mně? Super.
Klid. Za rychlost pokutu nedostaneš.
Proto si na rozdíl od někoho hlídám body.
Mimochodem, doteď jsi mi neřekl, kam jedeme.
Pravda.
- A ani mi to nepovíš. - Mám právo nevypovídat, ne?
Uvidíš. Pořád rovně.
Má to, že nás sledují,
něco společnýho s tím zmizelým námořníkem?
To nevím.
Jak jsem ti říkal, navzdory tomu, co si mnozí myslí…
Nemáš na svědomí všechno, co se tu děje. Jasně.
Výborně.
Pěkně.
Omrzí je to.
Ahoj, strejdo. Jak je?
Podívejme, kdo je tady. Můj milovanej synovec.
Co ty tady?
Nepsal jsi, ať přijedu?
A že ty vždycky děláš, co strejda chce, viď?
- Jestli mi chceš jenom vynadat… - Ne.
Nechci, aby se opakovalo to, co minule.
Už žádný vykládání.
- Ale všichni… - Co? Žádný ale.
Máš se učit.
Koukej dodělat školu, ať nejsi křupan jako my.
- Jasný? - Chtěl jsem pomoct…
S čím? Vykládat zboží za pár šušňů?
Jako když jsem já v tvým věku živořil?
To je pro debily.
A co ten zmizelej námořník?
Co?
Co s ním udělají?
- Jak to mám vědět? - Nevím.
- Kdo ti to řekl? Tvůj idiotskej táta? - Ne.
- Jen dělá zle. - Nic neříkal.
- Fakt? - Ne.
- Jdi už. - Mám odejít?
- Jo. - Jo.
- Už žádný vykládání. - Fajn.
- Ahoj. - Čau.
Co se děje?
Má hlad?
Dej mu něco k jídlu. Nechceme, aby nám umřel.
Co mám dělat? Běžet do mekáče?
Měly by tam být konzervy.
Zavřeli před měsícem, ale určitě tam všechno nechali.
Hledej.
Marco.
Marco, pomoz mi.
Co tu děláš?
Tady zastav.
Jdeme.
Tak co?
Co ty na to?
Kupujeme malý letadlo?
Kdepak. Ale letadlem tam poletíme.
- To je vtip? - Zapni si letovej režim.
- To myslíš vážně? - Jasně.
Tak pojď.
V jehlách?
- Kdybys mě varoval… - To by nebyla taková zábava.
Bože…
Moc se mi to nelíbí.
Připravená?
Nalevo uvidíš cestující, který zmeškali let.
Sleduj. Jako by jim uletěly včely.
- Jak to myslíš, že odletěli? - Jak to říkám.
Překlad titulků: Anna Farrow