‫- בהשראת סיפורים ואירועים אמיתיים -‬
‫אבא.‬ ‫-נו? ניצחת או הפסדת?‬
‫איזו שאלה. ניצחתי.‬
‫- מדריד -‬
‫ברור. את כרישה.‬
‫תודה על המחמאה, אם זאת הייתה הכוונה.‬
‫ומה איתך? מה אתה עושה?‬ ‫-מה את חושבת? מנקה, כמו כלב.‬
‫לא ייאמן כמה אנשים יכולים להיות מגעילים.‬
‫חשבת פעם שזה סוג של נקמה‬
‫על המחיר שאתה גובה מהם עבור הפלגה בסירה?‬
‫כן, כנראה. תקשיבי, מתי את באה?‬
‫לא יודעת, יש לי המון עבודה.‬ ‫יותר בכל יום. אני כל הזמן מקבלת תיקים.‬
‫אני צריך לשכור את המטומטמים מהמשרד שלך‬
‫כדי לראות את הבת שלי, או מה?‬
‫לא. מה עם פסחא?‬
‫אני אוכל לברוח. בסדר?‬ ‫-את מבטיחה?‬
‫בוא ננהל משא ומתן.‬
‫אני אבטיח אם אתה תבטיח‬ ‫לקחת אותי למפרץ הסודי שלך.‬
‫אהה, זה שאני לא מראה לתיירים. בסדר, נראה.‬
‫אני צריך לנתק. הם הגיעו. בסדר?‬
‫בסדר גמור. ואני מכורה לעבודה, מה?‬
‫זה זוג. הם משלמים אקסטרה. רק הם לבד.‬
‫טוב. נשיקות, מתוקה.‬
‫נשיקות, אבא.‬
‫להתראות, מתוקה. אני אוהב אותך.‬
‫גם אני.‬
‫נשיקות.‬ ‫-ביי.‬
‫- כנופיות גליסיה -‬
‫"אני, חורחה גונסלס,‬
‫"מחזיק תעודת זהות‬ ‫מספר 08997361-E, מפורארטוונטורה,‬
‫"מוריש בזאת את כל רכושי בחלקים שווים.‬
‫"לפיכך, את הבית ברחוב נרנחו מספר 42‬
‫"ואת הסירה שמספר הרישוי שלה הוא E74874‬
‫"אני מוריש לבת זוגי, טרסה סוריאנו,‬ ‫ולבתי, אנה גונסלס סוריאנו."‬
‫כאן התווסף נספח.‬
‫"באשר ליתרה שבחשבון מספר AF-3474-88397…"‬
‫איזה חשבון זה?‬
‫לא יודעת.‬
‫חשבון ההוצאות של הסירה?‬ ‫-לא.‬
‫חשבון פרטי, על שמו בלבד.‬
‫"את היתרה שבחשבון‬ ‫יש למסור ללא דיחוי ולחלק באופן שווה‬
‫"בין גברת ברטה פיגרדו ולאורה סילבה,‬
‫"שמתגוררות בקמבדוס שבמחוז פונטוודרה.‬
‫"אני מצווה בנוסף‬
‫"שלא לגלות את זהותי לנשים הנ"ל,‬
‫"כך שהכספים ייראו‬ ‫לכל דבר ועניין כתרומה בעילום שם.‬
‫"נחתם ביום 14 במאי, 2018. חורחה גונסלס."‬
‫מי אלה?‬
‫לא יודעת, מתוקה. אין לי מושג.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫חיפוש השם העלה את זה. תסתכלי.‬
‫זה הוא, אמא. תסתכלי, בבקשה.‬
‫אבא שלך היה עד מוגן?‬
‫זה ההסבר היחיד, בעצם.‬ ‫אני חושבת על זה כבר שלושה חודשים.‬
‫שם חדש, חיים חדשים…‬
‫אנה, הוא היה מספר לי הכול.‬
‫המסעות בעולם, צי הסוחר, כל מה…‬
‫אמא, הוא המציא את זה. הוא המציא את זה.‬
‫זה היה סתם סיפור.‬
‫אמא, זה מולך, ואת מסרבת לראות את זה.‬
‫הוא היה סוחר סמים. הוא בגד בשותפים שלו,‬
‫נטש את המשפחה שלו, ובא הנה כדי להתחבא.‬
‫זאת האמת.‬
‫וכל דבר אחר…‬
‫כל דבר אחר הוא שקר.‬
‫- סילבה מעיד נגד משפחת פדין -‬
‫- קמבדוס -‬
‫אתה מכיר את הביטוי‬ ‫"יותר עצלן ממעיל של שומר"?‬
‫הכוונה לשומר במשמר האזרחי.‬
‫לך תזדיין, פדין.‬ ‫-לך תזדיין אתה, מוניז.‬
‫אני נותן לך מתנה, ואתה עושה לי בעיות.‬
‫אתה עושה יותר מדי בלגן.‬ ‫המשטרה הלאומית מחפשת אותך.‬
‫מה אתה אומר. אני יודע, גבר.‬
‫דניאל, אנחנו נאחר.‬
‫בגללך אני מאחר.‬ ‫אתה בעניין או שאני צריך למצוא מישהו אחר?‬
‫הרבה מהחברים שלך‬ ‫מחכים בתור כדי להחליף אותך.‬
‫כמו שאתה יודע.‬
‫סמוך עליי.‬
‫יופי. אהבתי את ההתלהבות. גם אני אוהב אותך.‬
‫קדימה, מרסיאל!‬ ‫-כן!‬
‫היי, דניאל, יש שני…‬ ‫-כן, ראיתי אותם. איך אפשר לא?‬
‫שוטרים מזדיינים. אי אפשר להיפטר מהם.‬
‫אל תדאג. זה טוב שהם רואים אותנו.‬
‫קדימה!‬
‫תעלה!‬ ‫-כן!‬
‫הנה הוא. תן גז, נילו!‬ ‫-קדימה!‬
‫מה קורה?‬
‫כלום.‬ ‫-פאק.‬
‫מוזר שעוד לא מצאו אותם.‬ ‫-אני יודע. אל תעלה לי על העצבים.‬
‫קדימה!‬
‫אוי, לא.‬
‫אוי, לא!‬
‫נילו!‬ ‫-לעזאזל.‬
‫איזה אסון.‬ ‫פאק. היי!‬
‫הנה, הנה.‬ ‫-צא.‬
‫בוא.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן, כן.‬
‫נו, באמת.‬ ‫-פאק.‬
‫גבר.‬ ‫-הנה.‬
‫אמרתי לך, לא?‬
‫אתה כבד מדי. אתה צריך לאכול פחות.‬
‫אתה בסדר?‬
‫הפסדתי בגללך הרבה כסף.‬
‫איזה כסף? לך תזדיין. אתם מכירים.‬
‫אתה בחיים לא מוציא את הארנק.‬
‫אתה תשבור את המפרקת.‬ ‫-רואים שאתם אחים.‬
‫אתה יותר גרוע מדפורטיבו.‬ ‫-כמעט הצלחתי. לא ראית?‬
‫ראיתי גם איך התהפכת.‬
‫אתה רוצה להרוס את כל המכוניות שלנו?‬
‫אני מסורבל.‬ ‫-אתה תשלם על זה.‬
‫תמשיך להרביץ לעצמך.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫מה? בוא.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫טוב, לא לגמרי בסדר.‬ ‫תחזיקי אותי, אולי אני ארגיש יותר טוב.‬
‫הוא לא מפספס הזדמנות.‬
‫מה?‬ ‫-אכלנו אותה, בוס.‬
‫מה קרה?‬
‫היינו צריכים לעשות‬ ‫סיבוב גדול. נגמר לנו הדלק.‬
‫אם לא נתדלק, לא נגיע.‬ ‫-בסדר, תישארו שם. חכו.‬
‫מנולו, תכבה את המנועים. הוא רוצה שנחכה.‬
‫שנחכה פה עם כל הקוק?‬
‫מה בדיוק אתה רוצה שאני אעשה?‬
‫הוא בא, הוא בא.‬
‫מה קרה? אני אלך.‬ ‫-אל תדאג. תירגע.‬
‫תגיד שיש לך סחרחורת‬ ‫ושאתה צריך טרמפ. אני אפטר מהשוטרים.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫היי, הוא מתעלף. הוא מתעלף.‬
‫לאן הם נעלמו?‬
‫אין לי מושג.‬
‫הם לא שם?‬
‫נילו נסע באמבולנס, ודניאל והאחרים נעלמו.‬
‫ניסע לבית החולים לבדוק אם הם שם.‬
‫לא, לא. הם לא בבית החולים.‬
‫קרה משהו. מישהו הזהיר אותם.‬
‫סביר שהם בדרך לים.‬ ‫הם בטח החביאו איפשהו סירה.‬
‫צריך למצוא אותה, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫טוב, סעו.‬
‫- מדריד -‬
‫אנה,‬
‫יש לך את התיק של מצ'דו?‬
‫כן. סוזנה מכינה עותקים.‬
‫ומה את חושבת?‬
‫יהיה קשה, אבל ננצח.‬
‫יופי. אין כמוך.‬
‫אני מרגישה שבגדו בי.‬
‫הוא לא היה כמו אבות אחרים. את מבינה?‬ ‫-כן, נכון.‬
‫הרגשתי שיש בינינו ברית.‬
‫ברית?‬ ‫-כן, כאילו…‬
‫כאילו שהוא ידע עליי הכול, את מבינה?‬
‫סיפרתי לו דברים שלא סיפרתי אפילו לך,‬
‫ואני לא מבינה למה הוא לא בטח בי אף פעם.‬
‫או בך! גם בך הוא לא בטח!‬
‫אני לא יודעת, אנה.‬
‫אבל אני כן יודעת‬ ‫שאני לא יכולה לחיות עם הטינה הזאת.‬
‫כל זה לא משנה‬ ‫את הרגשות שהיו לי כלפי אבא שלך…‬
‫אמא, סליחה.‬ ‫-…את מה שכולנו חיינו.‬
‫אני יכול לחזור אלייך?‬ ‫-בסדר.‬
‫אל תדאגי, אני בסדר.‬ ‫-תחזרי אליי.‬
‫בסדר. נדבר.‬
‫היעד שלך הוא קמבדוס, גליסיה.‬ ‫זמן הגעה משוער: 14:45.‬
‫היי, אמא.‬
‫היי, מתוקה. מה קורה? מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫יש הרבה רעש, לא?‬
‫כן, יש מסיבה בסביבה.‬
‫את לא במדריד?‬
‫לא, אני לא במדריד. פשוט…‬
‫לא הצלחתי להפסיק לחשוב‬ ‫על כל זה, והתחלתי להשתגע, אז…‬
‫לקחתי קצת חופש.‬
‫אה, טוב מאוד.‬
‫לכמה זמן?‬
‫כמה זמן? אני לא יודעת.‬
‫אני חושבת שלשם שינוי אני אאלתר.‬
‫טוב מאוד, מתוקה.‬
‫אמא, אני אחזור אלייך, בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר, ביי.‬
‫תפתחו!‬
‫קדימה.‬
‫סע, סע.‬
‫לאט, לאט. תיזהר.‬
‫לאט, לאט.‬
‫טוניו, תעמיס את המכלים.‬ ‫-אני הולך.‬
‫קדימה, קדימה.‬ ‫-מה קורה, נילו? עדיין מטושטש?‬
‫מהר, קדימה.‬ ‫-תזדרזו.‬
‫קדימה, קדימה.‬
‫עכשיו אתה ממהר?‬ ‫-אני לא אשם. קדימה, אינדיאנה ג'ונס.‬
‫קח, מנולו. תחזיק את החבל. הנה, דניאל.‬
‫עכשיו אתם תחכו. לעזאזל.‬
‫הודענו למכס.‬
‫טורס, למה הם עוד לא באוויר?‬
‫אתה צריך לאכול יותר. מתקשרים אליי. תחזיק.‬
‫כן.‬
‫דבר.‬
‫הם המריאו.‬
‫לאיזה כיוון?‬ ‫-הם בדרך אליכם.‬
‫לעזאזל. פפה, שוט מזרחה.‬ ‫תקשור את המטען לעוגן 3.5 ק"מ מהחוף.‬
‫מה עם הציפור?‬ ‫-אנחנו נטפל בה.‬
‫בסדר.‬ ‫-קדימה! סע!‬
‫אנחנו מתקרבים לריה דה ארוסה.‬
‫איתרנו את המטרה.‬
‫הם שטים דרומה. אני שולח נקודות ציון.‬
‫שלחנו סיור של המכס.‬
‫רוצה להתערב על משהו?‬
‫על מה?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫שיתפסו אותנו אם אתה תנהג.‬
‫אלף אירו.‬ ‫-10,000 שלא נגיע לחוף.‬
‫לא נעים לי ממך.‬
‫נצטרך להעסיק אותם קצת.‬
‫סמואל ופפה לא יסיימו כל כך מהר.‬
‫הם בין הרפסודות. תישאר איתם.‬
‫רשות המכס כבר שם.‬
‫אמפיבי-1, תגיע לנקודת הציון.‬
‫מימינך!‬
‫משטרה. כבו את המנוע.‬
‫בוא נסבך להם את החיים.‬
‫- מכס -‬
‫הופה!‬
‫כבו את המנוע.‬
‫כבו את המנוע מיד.‬
‫מאיפה הסירה הזאת הגיעה?‬
‫תן גז, לעזאזל! הם דבוקים אלינו!‬
‫הם באים בזוגות. יש פה עוד סירת סיור.‬
‫יותר מהר!‬
‫נשקו לי בתחת!‬
‫כאן המשטרה. כבו את המנוע.‬
‫מה מצבנו?‬
‫אכלנו אותה. הם דבוקים אלינו כמו מסטיק.‬
‫כבו את המנוע.‬
‫אמפיבי-2, בדרך למטרה.‬
‫אתה איטי מדי.‬ ‫אם אני הייתי נוהג, כבר היינו בבית.‬
‫למחבוא!‬
‫תעקבו אחרי המטרה.‬
‫יותר מהר.‬
‫במה בדיוק הם משחקים?‬
‫קדימה, הטיול נגמר.‬
‫קדימה, פעם אחרונה. תסתובב! הנה, אלוף!‬
‫תחזיק חזק, שלא תיפול.‬
‫מהר, מהר! לעצים!‬
‫נו, באמת. מי לימד אותך לחנות?‬
‫קדימה.‬
‫מנולו, רשמת את נקודות הציון?‬ ‫-רשמתי, לעזאזל, רשמתי.‬
‫הנה הם.‬
‫בלי טלפונים ובלי שטויות, ישר למעצר.‬ ‫אני רוצה שהם לא ידברו עם אף אחד.‬
‫היי, ראית איך חניתי?‬
‫כן.‬ ‫-מדהים.‬
‫עבר עליך יום קשה.‬ ‫-כן, נכון. בוא נראה אם…‬
‫היי.‬
‫לעזאזל, מוניז. אל תפחיד אותנו ככה.‬
‫בואו, תיכנסו למכונית.‬
‫מה?‬
‫אתה חייב לי 10,000 אירו.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫ברחנו רק בזכותי.‬
‫בוא.‬
‫יחי מוניז, יחי המלך, יחי הסדר, יחי החוק.‬
‫- משמר אזרחי -‬
‫היי, אמא.‬
‫היי. לא שמעתי ממך כמה ימים. מה שלומך?‬
‫טוב, אני עובדת הרבה.‬
‫הייתי עסוקה מאז שחזרתי.‬
‫פראן מעביד אותי בפרך.‬ ‫יוצאים לי תיקים מהאוזניים.‬
‫כן.‬ ‫-ואני יודעת…‬
‫שפספסתי כמה שיחות ממך,‬
‫אבל לא היה לי זמן אפילו לעשות כביסה.‬
‫אנה, די, בבקשה.‬
‫את תגידי לי מה קורה?‬
‫מה קורה עם מה?‬
‫דאגתי כי לא שמעתי ממך, אז התקשרתי למשרד.‬
‫מה עשית?‬
‫כן, אני יודעת‬ ‫שאת כבר לא עובדת שם. למה לא אמרת לי?‬
‫פאק.‬
‫כי לא רציתי שתדאגי, אמא.‬
‫אז עדיף לשקר?‬
‫אני בקמבדוס.‬ ‫-מה?‬
‫אמא, תקשיבי,‬
‫הייתי חייבת לדעת, והתשובות נמצאות פה.‬
‫לא, אנה. תקשיבי לי. זה טירוף.‬
‫בגלל זה לא רציתי לספר לך.‬
‫באמת, אמא.‬
‫הכול תחת שליטה. תסמכי עליי.‬
‫אני אתקשר אלייך.‬ ‫-אל…‬
‫טוב, אז…?‬
‫את צריכה אותי בבר או משהו?‬ ‫-אמרתי שלא, מריה.‬
‫אל תעצבני אותי.‬
‫הנה.‬
‫תשלמי שכירות על חודש, פיקדון ודמי תיווך.‬
‫אין בעיה. אני יכולה לשמור את הריהוט?‬
‫כן, הכול יישאר ככה.‬ ‫-בסדר, מושלם.‬
‫זה אזור טוב, הכול קרוב.‬ ‫את לא מכירה את העיר, נכון?‬
‫לא הייתי פה אף פעם.‬
‫ואת גם לא מגליסיה.‬ ‫-לא, אני ממקום רחוק.‬
‫נחמד. האנשים פה לא משתנים.‬
‫נחמד לראות פרצוף חדש.‬
‫למה אמרת שאת צריכה את המשרד?‬
‫לא אמרתי.‬
‫אני עורכת דין.‬
‫- כעבור חודש -‬
‫- פונטוודרה -‬
‫אתה צוחק, נזריו. אל תדבר ככה.‬
‫אני אגיד לך מה קורה.‬
‫זה לא נראה טוב. המזל שלנו נורא.‬
‫קיבלנו שופט קשוח.‬
‫מי זאת?‬
‫היא חדשה.‬ ‫באינטרנט כתוב שהיא מומחית לכספים.‬
‫הדבר הראשון שהיא עשתה‬ ‫היה להירשם כסנגורית ציבורית.‬
‫יכול להיות שאלוהים איתנו.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫סליחה, אנה?‬
‫אנה?‬
‫דניאל, דניאל פדין. נעים מאוד.‬
‫סליחה, אני גונב אותה לרגע.‬
‫אפשר לדבר?‬ ‫-סליחה. כן, בטח.‬
‫אני צריך שתייצגי אותי. זאת בעיה?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫אני אתן לך כרטיס ביקור.‬ ‫אתה יכול לעבור מחר במשרד…‬
‫לא, לא. הדיון עכשיו.‬
‫עכשיו?‬ ‫-ממש עכשיו.‬
‫נלך?‬
‫מכאן.‬
‫תיק מס' 2840. דניאל פדין.‬
‫עבירת תנועה, אישום בסעיף נהיגה רשלנית.‬
‫הנאשם נוכח?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אם יורשה לי, כבודו,‬
‫ברצוני לדווח לבית המשפט‬ ‫על שינוי בצוות ההגנה.‬
‫את עורכת הדין החדשה?‬ ‫-אכן.‬
‫אדוני מסכים?‬
‫מושלם. בואו נמשיך, בבקשה.‬
‫היה לא רע, לא?‬
‫"לא רע"? זה היה נס.‬ ‫חשבתי שהפעם ישללו לי את הרישיון.‬
‫נשארו לך רק עוד שתי נקודות. זה לא הרבה.‬
‫בשבילי זה כן. את יודעת כמה חשוב…?‬
‫סליחה, גברתי.‬ ‫אני יכול לדבר איתך כמו עם חברה?‬
‫כן, בטח.‬
‫את יודעת כמה חשוב לי להיות מסוגל לנהוג‬
‫ולא להיות תלוי באף אחד‬ ‫כדי להגיע ממקום למקום?‬
‫בעבודה שלי, זאת אומרת.‬
‫במה אדוני עובד?‬
‫סליחה, במה אתה עובד?‬
‫את לא יודעת?‬
‫לא. אם הייתי יודעת, לא הייתי שואלת.‬ ‫-אני לא ממש מאמין לך.‬
‫זה מקום קטן. אין פה סודות.‬
‫טוב, רק הגעתי הנה. אני פה רק חודש.‬
‫טוב, בואי נגיד שאני בעסקי היבוא.‬
‫אה-הא.‬ ‫-מה?‬
‫לא, קודם אמרו לי שעורך הדין הקודם שלך…‬
‫נזריו.‬ ‫-כן. אמרו לי שהוא מנוסה מאוד.‬
‫כן.‬
‫אבל רצית שאני אייצג אותך.‬
‫כן. טוב, ראית את נזריו, לא?‬
‫אני אוהב אותו,‬ ‫והוא מטפל בשבילי בהרבה דברים,‬
‫אבל מספיק מבט אחד כדי להבין…‬
‫טוב, הוא נוכל, הוא תמיד מגן על פושעים.‬
‫ואילו את…‬ ‫-אני…‬
‫את בחורה כנה,‬ ‫עם עקרונות, בלי דעות קדומות. לא?‬
‫כן, טוב, אם זה עבד אז…‬ ‫-לא, זה לא סתם עבד.‬
‫קרה נס. ונסים צריך לחגוג.‬
‫אני מזמין אותך לארוחה, הערב בקמבדוס.‬
‫מסעדה מעולה עם כוכב מישלן. היא של חבר.‬
‫מה?‬ ‫-פשוט…‬
‫סליחה, יש לי מחויבות אחרת.‬
‫אז מחר. מתישהו תהיי חייבת לאכול.‬
‫גם מחר אני לא יכולה.‬
‫לא?‬ ‫-לא. מצטערת.‬
‫הרבה מחויבויות בשביל מישהי חדשה.‬
‫אל תדאג, נהיה בקשר.‬
‫באמת?‬
‫ברור. אני עוד צריכה לשלוח לך חשבון.‬
‫- נעצרו שני אנשי קש‬ ‫של סוחר הסמים דניאל פדין -‬
‫מה זה?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫פדין?‬
‫אלוהים, אנה. אני יודעת שזה לא ענייני…‬
‫רוסה, זה בסדר.‬ ‫הוא לקוח אסיר תודה, זה הכול.‬
‫הוא לא סתם לקוח.‬ ‫הוא דניאל פדין, הבן של חוסה פדין.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫את יודעת מי הם, נכון?‬ ‫התיק שלהם היה בחדשות בכל מקום.‬
‫השם מוכר לי, כן.‬
‫מבצע "שועל".‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא היה סוחר הסמים הראשון שנתפס פה.‬
‫ואבא שלו עדיין בכלא?‬
‫כן, אבל הוא עומד להשתחרר.‬
‫אחר כך היו עוד הרשעות‬ ‫בעוד תיקים, אחת אחרי השנייה,‬
‫והוא עדיין בכלא, ברור.‬
‫עכשיו הוא במאסר פתוח.‬
‫בשעות היום הוא עובד בחניון באלחסירס.‬
‫- אלחסירס -‬
‫אני אקח אותך למדריד.‬
‫- מדריד -‬
‫תישאר איתם. הם יתנו גז בעוד רגע.‬
‫נו, באמת.‬
‫שלוש מכוניות מתחלפות?‬ ‫-כן.‬
‫זאת הראשונה,‬ ‫זאת שהתחילה לעקוב אחרינו בקמבדוס.‬
‫נראה להם שאנחנו טיפשים.‬ ‫-במקרה שלך, הם צודקים.‬
‫לך לעזאזל, ליצן.‬
‫תירגע. הם עושים את שלהם, ואנחנו את שלנו.‬
‫כן.‬
‫קדימה, סע.‬
‫תן גז, הם בורחים לנו.‬
‫- בית חולים כללי -‬
‫לשם.‬
‫לעזאזל. הם בקומה השנייה. קדימה.‬
‫נעלה לקומה השלישית. אין לדעת איפה הם.‬
‫בואי נעלה במדרגות.‬
‫היה לנו עיכוב, מקריו.‬
‫ככה זה נראה.‬
‫אבל סימנו את המטען.‬
‫נחכה שהכול יירגע, ואז ניקח אותו. אתה תראה.‬
‫זה לא מספיק טוב.‬
‫אל תיעלב, אחי, אבל סגרנו חוזה עם אבא שלך.‬
‫סמכנו עליו שישלוט במצב אפילו מהכלא.‬
‫אבל מתברר שלא.‬
‫מתברר שאי אפשר לשלוט במשטרה.‬
‫לא תמיד.‬
‫אז תגיד לי,‬
‫איך אני יכול לדעת‬ ‫שהם לא יבואו כשתלך לאסוף את הסחורה?‬
‫כי ככה אמרתי, נקודה.‬
‫יש לנו ספקות.‬
‫ובעסק הזה, ספקות זה לא דבר טוב.‬
‫לא יודע.‬
‫אולי משפחת פדין היא לא מה שהייתה פעם.‬
‫אולי אנחנו צריכים לדפוק על דלת אחרת.‬
‫תאמין לי, רק הדלת שלנו מעניינת אתכם.‬
‫בוא איתי.‬
‫תבדוק בחניון. אני אעלה למעלה.‬ ‫-אני אודיע לך אם אראה משהו.‬
‫אתה חייב לי ארוחה.‬
‫מתי שתרצה.‬ ‫פירות ים והכול, אתה יודע איך זה.‬
‫טוב. תודה, חוסה לואיס.‬
‫אין לנו הרבה זמן.‬
‫בעוד שש שעות אני צריך להיות בכלא באלחסירס.‬
‫אז זה נכון?‬ ‫-מה?‬
‫אמרו לי שאת רצה פה כל יום.‬
‫ככה אמרו לך?‬
‫הזהרתי אותך. אין פה סודות.‬
‫כן.‬
‫נראה שאני כותרת החודש.‬
‫כותרת השבוע לפחות.‬ ‫-אולי נלך קצת?‬
‫בטח. זה יעשה לי טוב.‬
‫אז מה בחורה כמוך עושה במקום כזה?‬
‫טוב…‬
‫מתפרנסת.‬
‫בשביל זה אני פה.‬ ‫אני צריך לשכור שוב את שירותייך.‬
‫מה קרה? קיבלת עוד דוח תנועה, או מה?‬
‫אולי. אבל זה לא בשבילי.‬
‫אני צריך שתייצגי‬ ‫אנשים שנעצרו לפני כמה ימים.‬
‫בטח.‬
‫"אנשים".‬ ‫-כן.‬
‫הבעיה היא‬
‫שאם אתה מנסה לעשות שוב את אותו טריק‬
‫של עורכת דין כנה, עם עקרונות,‬ ‫כדי לרכך את השופט,‬
‫אז תשכח ממני, מצטערת.‬
‫לא, אמרתי, "כנה,‬ ‫עם עקרונות, בלי דעות קדומות".‬
‫סליחה.‬ ‫-אבל זה לא נכון, מה?‬
‫ביררת עליי,‬
‫והחלטת שאני אשם בכל דבר רע שקורה פה.‬
‫זה לא נכון?‬
‫טוב…‬
‫אני לא יודע לשיר,‬ ‫אבל לא בגללי יורד פה גשם.‬
‫אבל זה בסדר. חבל שדיברתי על זה.‬
‫אני אזכור את זה בפעם הבאה.‬
‫בכל אופן, מחכה לנו עוד ארוחת ערב.‬
‫אל תתקררי.‬
‫כבר חשבת על זה?‬
‫תתקשר לעורך הדין שלי.‬ ‫עד אז, אני לא אומר כלום.‬
‫אבל אני חושב…‬
‫שעדיף לך שהוא לא יהיה פה.‬
‫באמת?‬
‫תדע שאני אתלונן על זה.‬ ‫וגם על זה שלקחת לי את הבגדים.‬
‫אלה הבגדים שלך?‬ ‫-כן, לעזאזל!‬
‫נתת לי את החולצה המחורבנת הזאת.‬ ‫תחזיר לי אותם בבקשה.‬
‫אין לך מזל, סמואל. אכלת אותה.‬
‫כי חוץ מהסירחון של הדלק,‬
‫מצאנו עליה גם קוקאין.‬
‫בטח כי התחככת יותר מדי בחרא הזה…‬
‫הוא אמר "מצאנו"?‬
‫…ונמרח לך קוקאין על החולצה.‬
‫הוא מבלף.‬
‫חתיכת בלוף.‬
‫אבל מה יהיה‬ ‫כשהוא יספר לעורך הדין, והוא יבקש ראיות?‬
‫שלושה שותפים…‬
‫חכה. אם זה יעבוד, הוא לא ירצה עורך דין.‬
‫זה מה שאני חושב.‬
‫כן, אני בטוח שקוק נדבק…‬
‫לא היה לך מזל. החברים שלך כבר לא פה,‬
‫אבל אתה צריך להישאר פה‬ ‫ולחכות למאסר של כמה שנים.‬
‫אלא עם כן נסגור עסקה.‬
‫אם תעזור לי,‬
‫אני איפטר מהחולצה וכל זה,‬
‫ואתה תחזור הביתה, רגוע, לחברים שלך,‬
‫ואף אחד לא ידע אף פעם שדיברנו.‬
‫חרא על החיים שלי.‬
‫אסור לנו לעשות את זה, לא?‬
‫אבל אם אתה מעדיף,‬
‫אני יכול להתקשר לעורך הדין שלך,‬
‫למלא טפסים…‬
‫ו… טוב…‬
‫הכול תלוי בך, סמואל.‬
‫מה אתה רוצה שאעשה?‬
‫אני רוצה שתיקח איתך‬ ‫מכשיר מעקב לעבודה הבאה שלכם.‬
‫זה קל, סמואל.‬ ‫תלבש מכשיר מעקב, תגלה לנו איפה אתה,‬
‫מתי זה קורה, איך זה קורה, עם מי…‬
‫אנחנו נעקוב אחריך.‬
‫אף אחד לא ידע כלום.‬
‫ואתה תהיה חופשי.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לקבל קפה, בבקשה?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫מה עם הטורטייה?‬
‫אני אביא אותה.‬
‫זאת אמא שלי. היא סרקה אותך.‬
‫כן.‬
‫כן, שמתי לב.‬
‫היא עושה את זה לכל החדשים.‬ ‫-באמת?‬
‫אבל אני כבר ראיתי אותך פעם, מול הבר.‬
‫אה, כן. יש לי לקוחות בנמל.‬
‫אני עורכת דין.‬ ‫-את טובה?‬
‫בינתיים לא היו תלונות.‬
‫אלה שפה כבר הרבה זמן הם אוכלי נבלות.‬
‫הם רוצים רק להרוויח מסוחרי הסמים,‬
‫וככל שהם מסתבכים יותר, ככה הם יותר מרוצים.‬
‫כנראה שלא כולם כאלה.‬
‫אם את אומרת.‬
‫הגנת על אל רוביו, לא?‬
‫אל רוביו? אה, כן, בתור סנגורית ציבורית.‬
‫אה, כן. לא יכולת לבחור.‬
‫קיבלת מה שקיבלת. לטוב ולרע.‬
‫לכל אחד מגיע לקבל הגנה, לא?‬
‫יכול להיות.‬
‫כמה אני חייבת לך?‬
‫כלום. על חשבוני.‬ ‫-תודה.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫לא יודע. הוא חטף התקף‬ ‫והתעלף על הטרקטור. זה כל מה שאני יודע.‬
‫טוב, הרופא אמר שאתה במצב נורא.‬
‫אבל אתה תצא מזה, בטוח.‬
‫יש משהו שרציתי לשאול, אבא.‬
‫הדבר הזה שאתה יודע.‬
‫הכסף שהחבאת למקרה שמשהו ישתבש…‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-תן לי.‬
‫לא אמרת לי איפה הוא.‬
‫זה יכול להיגמר רע, חס וחלילה.‬
‫אבל יהיה טוב אם הבנים שלך ידעו איפה הכסף.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫הוא אכל אותה. הוא לא ישרוד.‬ ‫-כן, הוא אכל אותה, הממזר.‬
‫איך ידעת על הכסף? לי לא היה מושג.‬
‫רוברטו אמר לי.‬
‫רוברטו?‬ ‫-כן.‬
‫רוברטו האופה?‬ ‫-כן, כן.‬
‫הוא אמר לו שבגלל כל הבני זונות שיש פה,‬
‫הוא לא סומך על הבנקים.‬
‫שופט עלול לצוות על הבנקים‬
‫לגלות כמה כסף יש לך, והם יצייתו.‬
‫אז הוא קבר את הכסף.‬
‫ומה נעשה אם הוא לא ידבר יותר אף פעם?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫נצטרך לחפש עד שנמצא שישה מיליון.‬
‫שישה מיליון? הוא קבר שישה מיליון אירו?‬
‫איזה רעיון מטומטם. הכסף בטוח יירטב.‬
‫צריך ללכת?‬
‫עוד לא. צריך לחכות.‬
‫מה להביא לך?‬ ‫-קרחיו.‬
‫למה אנחנו נפגשים פה?‬ ‫-מה קרה? מה הבעיה?‬
‫דניאל לא אוהב שאנחנו באים הנה.‬
‫גם אני לא אוהב‬ ‫את איך שהוא מנהל את העסק. אז מה?‬
‫הקרחיו פה הכי טוב שיש.‬
‫חוץ מזה, השועלה הזאת מדליקה.‬
‫בסדר.‬
‫מה קרה לך?‬
‫כלום.‬
‫אני אוהב להסתכל עלייך.‬
‫אם תחייך כל כך הרבה,‬ ‫תצטרך לתקן את השיניים.‬
‫לעזאזל.‬
‫היא בקטע שלי.‬
‫הממזרים האלה מתכננים משהו.‬
‫חשבת על מה שאמרתי לך?‬ ‫-על מה?‬
‫על לדבר עם עורכת הדין החדשה על המכרז.‬
‫היא רק הגיעה. מה היא כבר יודעת?‬
‫בדיוק. היא עדיין לא בכיס שלהם.‬
‫הרגילים חיים על חשבונם.‬
‫אי אפשר לסמוך עליהם כשהפרנסה שלנו בסכנה.‬
‫טוב, תקשיבי לי.‬
‫אם משפחת פדין החליטה לקחת לנו את הבר,‬
‫הם יציעו מחיר כל כך גבוה,‬ ‫שלא יהיה לנו מה לעשות.‬
‫לא משנה איזו עורכת דין תהיה לנו.‬
‫צריך ללכת, הם בדרך.‬
‫כמה זה?‬ ‫-אירו אחד.‬
‫- אנחנו יוצאים עכשיו -‬
‫אני מצטער.‬
‫תודה.‬
‫תודה, תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫נילו, אני משתתף בצערך על אבא שלך.‬ ‫-תודה.‬
‫בוא איתי לרגע.‬ ‫-בטח.‬
‫תקשיב.‬
‫כולם השתחררו.‬ ‫-יופי.‬
‫התובע רוצה שבע שנים.‬ ‫-מה? הם לא מצאו כלום.‬
‫אמרתי להם שלא ידאגו, שהתיק ייסגר.‬
‫אפשר לסמוך עליהם,‬ ‫או שצריך למצוא אנשים אחרים?‬
‫שכח מהם בינתיים. בטח עוקבים אחריהם.‬
‫זה יכול לעזור לנו מאוד.‬
‫זה קורה הלילה.‬ ‫-אתה צוחק.‬
‫תירגע. הכול תחת שליטה.‬
‫בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫ביי. אני צריך ללכת.‬ ‫-בטח.‬
‫דניאל.‬ ‫-גבר. בן הסנדקות האהוב עליי.‬
‫אני מצטער מאוד.‬ ‫-אני יודע.‬
‫ממש באסה.‬ ‫-זה קשה.‬
‫תקשיב, רציתי לבקש ממך לסמוך עליי.‬
‫אני סומך עליך. בקשר למה?‬ ‫-מה נראה לך, דניאל?‬
‫אם יש משהו שאני יכול לעשות,‬ ‫ממש לא יזיק לי לעשות קצת כסף.‬
‫אתה צריך כסף?‬ ‫-לא.‬
‫אני אתן לך. כמה אתה רוצה?‬ ‫-לא, זה לא זה. אתה יודע למה אני מתכוון.‬
‫די עם השטויות האלה. תתרכז בלימודים, בסדר?‬
‫זה לא סותר. תעזור לי.‬
‫אני עוזר לך.‬ ‫אתה עדיין יכול להישאר מחוץ לכל זה.‬
‫לך הלך לא רע.‬
‫הלילה קורה משהו, נכון?‬ ‫-כן? איפה שמעת דבר כזה?‬
‫אני לא טיפש, דניאל.‬ ‫-לא, אתה חכם מדי.‬
‫אם ההורים שלך ידעו… הם אנשים מכובדים.‬
‫הם לא ידעו אם לא תספר להם.‬
‫הנה. קח.‬ ‫-לא.‬
‫ארבע מאות אירו. אני אתן אותם לכומר לצדקה.‬
‫הנה. תרגיש טוב.‬
‫קדימה.‬
‫כן, נרנחו?‬ ‫-יש תנועה?‬
‫הם הולכים לבית הקברות.‬
‫בסדר גמור. ודניאל?‬ ‫-עדיין פה.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫רק רגע.‬
‫הטלפונים שלכם.‬
‫בשביל מה?‬
‫כדי שהחברה המעצבנת שלך לא תתקשר.‬
‫נו, באמת. אתם נראים כמו טירונים. קדימה.‬
‫למה דווקא אנחנו, גבר?‬ ‫-מה?‬
‫למה דווקא אנחנו?‬ ‫-אני לא יודע. אתה שואל אותי?‬
‫תמיד נראה שאף אחד פה לא יודע כלום.‬
‫הסירה אמורה להיות פה. הטלפון הפסיק לזוז.‬
‫השני עדיין עובד, לא? זה שפה.‬
‫מכשיר המעקב עדיין עובד. הם בדרך ללב הים.‬
‫כן. מחכות לנו עוד כמה שעות.‬
‫נראה שהולך לקרות משהו הלילה.‬
‫המשמר האזרחי אף פעם לא יודע כלום.‬
‫מוזר שהם אף פעם לא אומרים כלום‬ ‫על מה שהם עומדים לעשות.‬
‫אנחנו לא הטובים? אנחנו לא כמוהם?‬
‫לא כמוהם, גבר.‬
‫הם מיוחדים.‬
‫בלתי משוחדים.‬
‫גרק"ו, לעזאזל.‬
‫אנו נפרדים בתקווה מאחינו, אמדו.‬
‫חייו בינינו הם עדות‬
‫לכך שאין לנו מקום של קבע בעולם הזה.‬
‫כל עוד אנו חיים, אנו בגלות, הרחק מאדוננו.‬
‫הבה נתפלל בדממה למנוחת עולם עבור אחינו.‬
‫ברגע זה, אנו מסתכלים על משיחנו…‬
‫כן?‬ ‫-מצאתם את פירות הים?‬
‫מה אתה רוצה? שיתפסו אותך‬ ‫ויבטלו את היציאות שלך?‬
‫מה אתה יודע?‬
‫תפסת את כל הסרטנים, או לא?‬
‫הם מטפלים בזה.‬
‫דניאל, הפעם המסיבה צריך להיות מושלמת.‬
‫הרבה תלוי בזה.‬ ‫-אל תדאג, המסיבה תהיה מעולה.‬
‫יש לי את הלהקה הכי טובה בגליסיה.‬ ‫-כן.‬
‫רצונך ייעשה…‬ ‫-טוב.‬
‫…על פני האדמה, כמו ברקיע.‬
‫הבה נתפלל לאבי הרחמים‬ ‫כדי שיקבל את פני משרתו, אמדו,‬
‫ויעניק לו מקום של אושר בין הצדיקים.‬
‫בשם אדוננו, ישו המשיח.‬ ‫-אמן.‬
‫מי ייתן וברכת האל הכול יכול,‬ ‫האב, הבן ורוח הקודש,‬
‫תרד עליכם ותלווה אתכם תמיד.‬
‫תודה שבאת.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫היי, רוברטו.‬ ‫-נילו. אני משתתף בצערך.‬
‫מאוד אהבתי את אבא שלך.‬ ‫-והוא אותך. כולנו אוהבים אותך.‬
‫תקשיב, בקשר לכסף‬ ‫שהוא קבר באחד מהשטחים שלנו,‬
‫יש לך מושג איפה הוא יכול להיות?‬ ‫-לא. הוא בטח באחת מהחלקות.‬
‫אבל אני לא יודע כלום.‬ ‫-אתה לא יודע.‬
‫שמור על עצמך, טוב?‬ ‫-תגיד לי אם תיזכר במשהו.‬
‫בסדר.‬ ‫-להתראות.‬
‫תודה, רוברטו.‬
‫הוא אמר משהו?‬ ‫אבא אמר לו איפה הוא החביא אותו?‬
‫באחת מהחלקות שלו, אבל אין לו מושג.‬
‫אתה לא רציני. יש בטח לפחות שבעים חלקות.‬
‫זקן בן זונה.‬
‫אם נטליה תקבל‬ ‫את הכסף בירושה, נוכל לשכוח ממנו.‬
‫כרמלו ישמור את הכסף לעצמו.‬
‫תפסיק, הוא בחור ישר.‬ ‫-ישר… שטויות.‬
‫הוא פחדן.‬ ‫-אתה לא סובל את גיסך…‬
‫נכון.‬
‫מוניז.‬ ‫-שיצלצל.‬
‫תענה כבר.‬
‫בן זונה.‬
‫אנחנו שטים לכיוון צפון-צפון-מערב‬ ‫בעקבות המטרה, ומחכים להוראות.‬
‫מצוין. ברגע שתראו את המטרה,‬ ‫תפתחו במבצע. בסדר?‬
‫לא לחכות למסוק?‬ ‫-לא, אל תחכו לאף אחד.‬
‫קיבלתי.‬
‫טוב, אמא, אני הולך.‬ ‫-אתה הולך?‬
‫אתה לא בא הביתה?‬ ‫-עוד פעם?‬
‫צריך להיפרד מאנשים, מרקו, צריך לטפל…‬
‫אני לא יכול, יש לי פגישה.‬
‫פגישה? ביום של ההלוויה של סבא שלך?‬
‫חברים שרוצים להשתתף בצערי, אמא.‬
‫טוב, ביי.‬ ‫-אל תדבר אליי ככה.‬
‫אתה תגיד משהו?‬
‫מה?‬ ‫-למה אתה לא אומר כלום?‬
‫תני לו ללכת. הוא צודק. זה משעמם.‬
‫אני הולך לראות כדורגל.‬ ‫-כרמלו.‬
‫מונצ'ו! תקשיב. חכה.‬
‫מה קורה, מרקו?‬
‫אני בא איתכם הלילה, בסדר?‬ ‫-אתה בא איתנו?‬
‫דניאל אמר לי לדבר איתך.‬
‫דניאל? בטח.‬ ‫-בוא נחזור ונשאל אותו, אם אתה רוצה.‬
‫לא, אל תדאג, לא צריך.‬
‫קח, תרשום לך את המספר הזה,‬ ‫ותחכה שאתקשר אליך.‬
‫אדיר, גבר.‬
‫זה יכול להיות מאוחר.‬
‫מתי שצריך. רק תגיד, ואני בא.‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫למה יש פה שוטר?‬
‫מה נסגר? מה אתה עושה פה?‬
‫איפה דניאל?‬ ‫-מה אתה עושה פה?‬
‫איפה דניאל, לעזאזל?‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר. בוא.‬
‫תקשיב לי.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אתה חייב לבטל את הלילה.‬
‫מה יש הלילה?‬ ‫-אל תשחק אותה.‬
‫מה שאתם מתכננים.‬
‫מה קרה?‬
‫גרק"ו עוקבים אחרים, זה מה שקרה.‬
‫הם מחכים לכם, ואתה לא עונה לטלפון.‬
‫לא צריך לכעוס. עוד נראה מי מחכה למי.‬
‫זאת בדיחה. המקום הזה מוכר לך?‬
‫מוכר? נראה לך שיש לי סונאר בתחת?‬
‫רשמנו את המיקום כשקשרנו את המטען.‬
‫זה היה מנולו המזדיין.‬
‫מנולו אמור להיות פה ולצלול.‬
‫המכס.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫חרא.‬ ‫-תתכוננו לעלייה לסיפון.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-ידיים למעלה.‬
‫מה שהם אומרים. תרים ידיים.‬
‫מה? תפסו אותם?‬
‫אתה מדהים.‬
‫אתה תופעה, אתה יודע, נכון?‬
‫פה הכול ריק.‬ ‫-פה אין כלום.‬
‫כלום, הכול נקי. אין זכר לסחורה.‬
‫מה?‬
‫כלום. הם לא מצאו כלום.‬
‫פאק.‬
‫תודה לכולכם על המאמץ.‬
‫יותר עמוק. צריך להוציא את כל השאר.‬
‫קדימה, אין לנו את כל היום.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אף אחד לא הולך לשום מקום‬ ‫עד שאני אומר, בסדר?‬
‫בוא נבדוק את הסירה.‬ ‫-בדקנו. אין בה כלום.‬
‫תבדקו שוב.‬
‫סוף סוף. הייתי פה כל הלילה. איפה אתם?‬
‫כאן, בטיילת.‬
‫בסדר, מושלם. מושלם.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה!‬
‫מהר, מהר!‬ ‫-קדימה, חבר'ה!‬
‫קדימה, לעזאזל! תנו גז!‬
‫היי, אתה! מה אתה עושה פה?‬
‫קח.‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה, קדימה!‬
‫דבר.‬
‫טוב, יש לנו תמנון למסיבה.‬
‫בדקת שיש לו את כל הזרועות?‬
‫הכול. זרועות, ראש, הכול.‬
‫מעולה.‬
‫טוב.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬