Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Г-жо Перета, обаждам се от банката. Моля спешно да ми позвъните.
Става дума за сметката ви. Благодаря.
Наемът!
Италия Торино
Х Л А Д Н О К Р Ъ В Н О
Пет. Пет.
- Карта за телефона. - Да, разбрах.
Благодаря!
- Обичайното ли? - Да.
- Благодаря. - До другата седмица!
Прибирам се. Откъде е най-добре да мина?
През Кол дьо Л'Eшел. Идните два часа няма да има граничен контрол.
Моля ви! Помогнете ми!
- Какво се е случило? - Моля ви! Жената!
- Какво? - Там!
Мара, ела тук!
Хайде, хайде!
Насам!
- Жена ви кога трябва да роди? - Тя не ми е жена.
Добре...
- Легни. Ще отидем в болница. - Отиваме в болница.
По-бързо!
Трябва да потегляме.
- Наглеждай я отзад. - Добре.
- Добре ли сте? - Да.
- Лекарите ще се погрижат за нея. - Благодаря.
Какво й е на ръката ти?
Опитах се да прекося планината,
но полицията беше вече там.
Побягнах и паднах.
Тази граница трудно се преминава.
Три пъти съм се опитвал, но с теб стана лесно.
Просто късмет.
Аз съм магьосница.
Карам полицията да изчезне.
Виж.
Познавам хора, които биха си платили за твоята магия.
Какво намекваш?
За един добър бизнес.
Ясно.
- Къде ще отидеш сега? - Не знам.
- Наблизо има хотели. - Нямам пари.
Извън града има приют за хора като теб.
- Далеч ли е? - На 30-40 минути пеша оттук.
А с кола?
От мен да мине.
Топни крак, за да видим дали е измръзнал.
Няма страшно, ако те заболи -
това значи, че има оросяване.
Така е.
Изглежда добре.
Намерихме ги в планината. Тръгнали са пеша през нея.
С какво да съдействам?
Качих го по пътя. Надявах се да му помогнете.
Добре сте направили. Говорите ли френски? Английски?
- Как се казваш? - Сюлейман.
Седрик, би ли го поел?
- Ще дойдеш ли с мен? - Добре.
Ако случайно размислиш...
Магьоснице.
Осигуряваме им каквото можем - легло, храна и добрина.
- Но за кратко. - Не искат да останат ли?
Не, няма достатъчно място, затова престоят е временен.
- За първи път ли идвате тук? - Да.
Постоянно си търсим хора.
Съжалявам, но не искам да ставам социален работник.
- Разбирам. Довиждане! - Довиждане!
Онази вечер засякох стар познайник.
- Зарадва ли се? - Не съвсем.
Сгащихме го с 30 кг канабис, наблъскани в новия му мерцедес.
- Имаше и под детското столче. - Да бе!
Като ме разпозна, каза, че крие 3000 евро в двигателя.
Предложи ми парите, за да го пусна.
Нещастник!
Още навремето го наричахме тапир.
И от далавери изкарва 3000 евро, а?
Само проблеми ще си навлече.
Затова внимавай с онези цигари!
- Ама аз внимавам. - Да, да!
Благодарение на теб. Временно занимание,
докато си намеря стабилна работа.
Един приятел ще отваря ресторант.
- Мога да ви свържа. - Супер!
Няма да работиш на черно. Ще те наеме,
но му трябват още 3-4 месеца.
Нека ти дам малко пари.
Не, благодаря. Достатъчно ми помагаш.
Ще се оправя. Благодаря ти!
- Ще тръгвам. Идваш ли? - О, да!
- Мари, стига! - Сигурен ли си?
Да, спри!
Благодаря.
Ти ли си онази с цигарите?
Да. На аварийния изход след две минути.
Ехо!
Връщам се след малко.
- "Марлборо" и "Лъки Страйк". - Колко?
- Общо 150. - Много изгодно!
Благодаря.
Кажи на приятелите си да ме търсят в петък и събота.
Просто чудесно...
Рецепция
- Нямам ток и вода, г-н Бенто. - Знам.
Спрях ги от основното захранване.
Как така?!
Г-жо Перета, дължите ми 1500 евро от няколко месеца.
Не може да ме тормозите заради това.
Питах ви поне 20 пъти за парите.
- Скоро ще ви ги изплатя. - Скоро? Кога е това скоро?
Казах ви, че закъсах, но знам, че закъснявам.
Я стига! Направо се разплаках.
Ще ви платя до няколко дена.
Направете го и ще ви пусна водата и тока.
Умолявам ви! Дъщеря ми ще дойде след два часа.
От година живеете нелегално тук, така че не прекалявайте.
Имате една седмица.
И да не забравите, защото аз няма да забравя!
- Вземи. - Много мило. Благодаря!
- Добавих малини. - Чудесно. Благодаря!
Нека ти взема нещата.
Нищичко не си променила, откакто баба почина.
Този пуловер ти отива.
Пицата е почти готова.
Как върви при леля ти в Гренобъл? Изнервя ли те?
Само малко, но всичко е наред.
Имаш ли си гадже?
Нямам.
Ами лекциите? Наистина ли искаш да зарежеш университета?
Грехота е да се откажеш тъкмо по средата.
Умирам от тъпотия.
Имам нужда от пространство.
- Първо си завърши годината. - Пълнолетна съм вече.
Това не значи да правиш глупости.
Не си в позицията да ми даваш акъл, мамо.
- Искаш ли кола? - Да ти се намира бира?
Да.
- Какво има? - Не ям месо.
- Помня, че го обичаше. - Вече не.
Да не би да си станала веган?
- Няма да те убие. - Казах ти, че не ям месо!
- Какво правиш? - Тръгвам.
Ще се виждам с една приятелка.
- Ще ме метнеш ли? - Заради едната пица ли си тръгваш?
Няма значение. До скоро!
Клое!
Ето.
Какво да ги правя?
- Не знам, но може... - Не пуша.
Може да ги продадеш и да си купиш нещо хубаво.
По-скоро ти имаш нужда от пари.
Тук съм само временно, докато намеря решение.
И затова пробутваш цигари на приятелите ми в бара.
Мислеше, че няма да ми кажат ли?!
Погледни се - прецака всичко, за да се намърдаш тук!
Виж в какво живееш!
13, 14, 15, 16, 17, 18, 19...
Умножено по 25...
475 евро.
- Какво ще желаете? - Едно кафе.
- А той? - Същото.
Колко пари изпадат от всеки човек?
Чух за тарифа от 300 евро.
Аз ще взема...
Ще взема 250 евро, а остатъкът е за теб.
- И аз имам нужда от пари. - Аз поемам целия риск!
- Сама намирай хората тогава. - Двете кафета.
Какво си въобразяваш?
Веднага ще уговоря някой друг от приюта.
Тогава защо си тук?
За мен - 200, за теб - 100.
Не, не, не! Седни, моля те! Моля те!
Седни.
Ще делим поравно.
- Но имам допълнителни разходи. - Какви?
За мъжа, който ми помага на границата.
- Ченге ли е? - Упътва ме натам,
където няма полицейски патрули.
- Той колко иска? - 20 процента.
- Това са много пари. - Той също рискува много.
- Вярваш ли му? - Да.
- Сигурна ли си? - Нали вече ти казах.
Обади му се, ако искаш.
Ето ти моя телефон. Питай го лично.
- Не се отваряй! - Слушай!
Правя го веднъж, за да си уредя сметките.
Не съм трафикант, ясно ли е?
Ти си решаваш.
Ченгето ще съдейства ли на границата?
Да.
Сигурна ли си?
Не съм толкова тъпа.
Без излишни рискове по пътя.
Не спирай и не говори с никого.
Ако все пак се наложи, не показвай страх.
Провери гумите и фаровете.
Сипи бензин.
Бъди дискретна.
- Нали успя да запомниш всичко? - Да.
- Знаеш къде да отидеш в Торино. - Да.
Муса ще те чака.
- Обади ми се, щом приключиш. - Добре.
Муса?
По кой път да мина?
Граничен контрол при Кол дьо Л'Eшел ще има до 20 ч.
Хайде, хайде!
120...
Това е за ченгето.
Не искам да пренасям пари. Мигрантите ги изпиват с поглед.
Нали уж беше само за веднъж?
Муса ще им събира парите.
Ще ни ги праща през "Уестърн Юниън", щом минете границата.
Ще ги получаваме тук.
Г-н Бенто?
- Ето - нямам повече дългове. - Но изгубихте доверието ми.
Вече ще плащате авансово за три месеца - 1000 евро.
Нямам толкова пари!
- Искате невъзможното от мен! - Напротив.
Иначе ще намерите караваната си на пътя. Да не ми мрънкате!
- Нямате право! - И още как! Къмпингът е мой.
- Добре ли си? - Да.
Красиво е, нали?
Благодаря.
Вдругиден почивам.
Хайде да прекараме деня и нощта заедно.
Може да останеш за по-дълго.
- В какъв смисъл? - Ами... Остани у нас.
Донеси си някакви вещи и четката за зъби.
- Предлагаш да живея при теб ли? - Да.
- А синът ти? - Вкъщи има достатъчно място.
Освен това той идва през седмица.
Не съм сигурна, че ставам за мащеха.
Бисквити, Нетфликс и покемон карти и си готова.
Ясно... Голям възторг.
- Не е каквото си мислиш. - Нищо не мисля.
Виждам реакцията ти.
Добре сме си и така.
От какво се страхуваш?
Просто сега животът ми е пълен хаос.
Но наистина ме трогна.
Стъпя ли си на краката, картинката ще ми се изясни.
Трябва ми малко време.
Ще тръгваме ли?
- Какво правиш тук? - Наложи се да напусна приюта.
- Е? - Не знаех къде да отида.
- Тук не ти е хотел! - Без мен целият план пропада.
Изключено! Хората ще се разприказват. Не мога.
Парите ми трябват, за да замина за Англия.
Имам по-малка сестра - Ауа. Трябва да отида при нея.
Разделиха ни на границата. Тя я премина, но аз не успях.
На 12 години е.
Висока за възрастта си. Най-високата в класа.
Но е все още малка. Аз съм единственото й семейство.
- Къде е тя? - При един приятел в Кале.
Там има легло.
Като се събудиш, върни всичко на мястото му.
- Това дъщеря ти ли е? - Снимката е стара.
Не живеем заедно.
- Защо искаш да отидеш в Англия? - Тук е твърде студено.
Имам леля в Брайтън.
Ауа ще има по-добро бъдеще там.
По-добре останете тук. Англия не е Елдорадо.
Познаваш ли Англия? Била ли си там?
Живях две години в Лондон.
- Защо се върна? - Заради живота.
Колко пари ти трябват за Англия?
Защо? Искаш да ми помогнеш ли?
Около 5000 евро.
- Солена сума! - Знам.
Ако пътуваме без трафиканти, става твърде опасно за Ауа.
Ако бях сам, щях да рискувам.
Но с нея не бих посмял.
- Може ли едно кафе? - Да.
- Рестото. - Благодаря и довиждане!
- Здравейте! - А, здравейте!
Добре ли сте?
Помните ли Сюлейман - младия мъж, когото доведохте?
Няма го. Не успяхме да го задържим.
Мисля, че е в Кале, защото искаше да иде в Англия.
Да, възможно е.
Новините достигат бързо до нас.
Говори се, че местна жена превозва мигранти.
Какво по-точно искате?
Защо го правите? За да помогнете? Или заради парите?
Просто реших да кача двама души. Това е.
Със Сюлейман стават трима. Често ви се случва.
- Добре знаете, че е пълно с мигранти. - И ги прекарвате през границата.
Както казах - видях ги в Кол дьо Л'Eшел.
Закарах ги на гарата и край.
Не сте първата, изкушена да изкара лесни пари.
Едни имат нужда от превоз, други - от пари.
- Всички печелят. - Особено мафиотската система.
- Не внасяме оръжие или наркотици. - Да, това е невинен трафик на хора.
А вие защо го правите?
За да се тупате по рамото, правейки се на светица ли?
Моята роля е за предпочитане.
Ще ми помогнеш ли?
Ехо?
Какво толкова правиш?
Има нови запитвания и давам информация
за цената, мястото и часа на потегляне.
"При интерес - пратете ми лично съобщение."
- Във Фейсбук? - Да.
Може ли да видя?
Не може да бъде! Защо си качил снимка на колата ми?!
Не е твоята кола. Нека хората видят в какво ще ги возим.
Така ще ни имат доверие.
- Ще ни арестуват. - Знам какво правя.
Скоро ни очаква нов курс.
- Да? - Какво става, мамка му?!
- Защо? - Твърде много са!
- Спокойно. - Няма да се поберат в колата! Ало?
Влизайте вътре! По-бързо!
Мръднете се назад. Така... Назад.
Няма да тръгнем, докато не се наместите.
Хайде! Мамка му...
Прибирам се. Кажи ми кой път да хвана.
Отговори ми!
Мини през Монженевър. Чисто е.
Не може да бъде!
Млъкнете! Не говорете, чувате ли?
Проклятие!
Спри. Полиция.
Да ти се не види, Алекс!
Изкара ми ангелите! Не го прави повече!
Не се ли радваш да ме видиш?
Жан-Франсоа до Алекс. Трябваш ми на пункта. Ела, ако обичаш.
- Прието. - Може ли да ме пуснеш?
- Добре ли си? - Да, искам да се прибирам вече.
Не се впрягай така. Имай ми доверие.
Хайде, потегляй.
- Не е сериозно да возя 12 души! - Същото, като да качиш един човек.
- Изобщо не е същото! - Я се успокой!
- Повече хора - повече пари. - Сгъчках ги като пилета!
- Виждали са далеч по-лоши условия. - Не мога така.
Трябва да стигна до Англия. Какво предлагаш?
- Да идват един по един ли? - Писна ми!
Аз поемам целия риск, а ти си стоиш кротко на задника.
Не ми пука какво мислиш за мен!
Изобщо не ме познаваш.
В Либия работих за един човек.
Осман.
Идвахме от един и същи квартал на Банджул.
Един ден той ми предложи да му бъда навигатор.
Простичка сделка -
управляваш лодката и не плащаш за пътя.
Но ако те арестуват, трафикантът вече си ти.
В Либия беше твърде опасно за Ауа.
Нямахме никакви пари. Осман ми връчи навигацията
и ми посочи маршрута.
Лодката беше препълнена с хора.
Страхувах се,
но изпитвах и някаква гордост.
През нощта един от мъжете...
Опита се да открадне водата на друг човек.
Сбиха се.
Трябваше да направя нещо.
Ръцете му ме сграбчиха.
Ритнах го.
Ритнах го и той падна във водата.
Помня...
Спомням си как за последно видях ръцете му,
преди да изчезнат във водата.
Не можеше да плува.
Мари, аз съм.
Какво правиш тук?
Може ли да вляза? Ще измръзна.
Е, кой е той?
- Кой? - Откъде-накъде у вас има мигрант?
Шпионираш ли ме?
Звънях ти десет пъти, но напразно. Искам обяснение.
Видях го да мръзне на Кол дьо Л'Eшел и го качих.
- А какво прави тук? - Не можех да го оставя навън.
Няма да те оставя сама с него.
- Та той е хлапе. - Хлапе, значи?
Не ми изглежда на 12-15 години.
- Всичко е наред. - Как ли пък не!
Ще те арестуват за контрабанда на мигранти!
- Всички тук са в този бизнес. - Именно!
Една баба ще я съдят заради подобна схема.
Схванах. Утре сутринта ще го закарам на гарата и историята приключва.
Дръж си телефона включен. Ако има нещо, ми звънни.
Добре. Обещавам.
- Това е за теб. - Благодаря.
Може пак да имам нужда от услуга.
- Навита ли си? - Ами... С бакшишите от бара
- трудно бих си купила хладилник. - А така ще спестиш за чисто нов.
Спокойно!
- Какво става? - На върха снеговалежът се усили
- и пътят остава затворен до утре. - Какво ще правя сега!
Съжалявам, такива са заповедите. Минете през Монженевър.
- Моля ви! - Госпожо, пътят е опасен.
Обещавам, че ще внимавам.
Снегът и ледът ще ви завлекат право в дефилето.
Откъде да мина?
Цяла нощ ще има граничен контрол при Монженевър.
Сигурен ли си?
Хайде де!
- Да. - По дяволите!
Всичко е наред. Казвам ви. Вижда му се краят.
Не може да преминем. Трябва да се върнем.
- Изключено. - Снегът е натрупал
и няма как да продължим. Ясно?
- Но ние си платихме! - Влизайте вътре!
- Трябва да преминем! - Обратно в колата!
Ще стане, но някой друг път. Качвайте се!
Не, трябва да го направим сега!
Искате във Франция ли? Прав ви път!
Не мърдайте! Да не сте мръднали!
Стойте тук! Хей!
Върнете се!
Тук Италианският Червен кръст.
Току-що минах през Пиан дел Коле
и видях няколко мигранти да поемат към планината.
Колко бяха?
Май двама.
Ще им помогнете ли?
Заради лошото време не можем да изпратим екип.
Нямат италиански номер, така ли?
Виж дали ще се получи. Пак ще се обадя.
- Ще ги намерим. - Как по-точно?
Спря да вали.
- Може да са в приюта. Ще отида... - Моля?!
Не са в приюта. Вече проверих.
Твоето ченге не може ли да научи нещо повече?
Попитах го.
Каза, че ако разбере нещо, ще ми каже.
Ако ни издадат - мъртви сме.
Добро утро! Вече е 8,30 ч. - време за регионалните новини.
Подозират фабриката в Сан Шафре в изтичане на химикали,
които уж пречиствали въздуха.
Двама мигранти на около 20 г. бяха намерени в Кол дьо Л'Eшел.
Група доброволци ги е забелязала да бедстват в снега.
Медицински хеликоптер е поел рано сутринта към планината
и е издърпал мигрантите. Само преди няколко дни...
- Какво казва? - Почакай.
... петима мигранти бяха спасени. Младежите са хоспитализирани.
- Болница... В болницата са. - Закарай ме дотам.
Няма да проговорят.
В какъв смисъл?
Дадох им пари.
- Колко? - По 1000 евро на човек.
Постарай се да няма повече издънки.
Всичко наред ли е?
Трябва да спреш.
Кое?
Далаверите с цигарите. Твърде често пътуваш.
Знам.
Но парите ми трябват.
Нали беше временен доход? Цял живот ли това ще работиш?
Какво има, Алекс?
Рискът ми идва в повече.
Откъде да знам, че няма да пренасяш нещо друго?
Какво например?
Не знам, но не е като да не се чудя.
По дяволите!
Нямах предвид това.
Да, но го каза.
- Добре ли си? Сигурна ли си? - Да.
Какво?
- Братко! - Ауа?
- Ауа, добре ли си? - Да.
Случило ли се е нещо?
Разбираш ли се с Джума?
- Той добре се грижи за мен. - Ауа!
Ако нещо те тревожи, ми кажи.
Тук е много студено, братко.
Нощем чувам възрастните да си говорят.
Според тях полицията ще дойде, за да събори палатките ни.
Притеснени са.
Имам малко работа тук, но не се бой - ще говоря с Джума.
Каква работа? Там ли ще останеш?
Работя на един строеж, но няма да е за дълго.
Не ме оставяй тук, Сюлейман!
Обещавам ти, че никога няма да те изоставя.
Страх ме е. Тук хората постоянно се бият.
Правя всичко възможно, за да дойда при теб.
- Липсваш ми. - Грижи се за себе си.
Трябват ми пари, а сериозно изоставаме.
Пътят през Кол дьо Л'Eшел е затворен заради снега.
Няма как да преминем.
Тогава ще действаме по другия път.
Не е добре да правим много курсове. Полицията ще ни надуши.
Няма да са много.
А само един курс, но с повече хора.
Не ми е по силите.
Добре, ще дойда с теб. Заедно ще се справим.
Мари, имам нужда от теб.
- Този микробус ли си хареса? - Да.
- Готов ли си? - Да.
Да вървим. Ще седна отзад.
Хайде! По-живо!
Ама какво правиш?!
По-бързо! Давайте, хайде!
Не говорете, а се качвайте!
По дяволите, Мари, какви ги вършиш?
- Нека ти обясня! - Кое?
- Марш оттук! Полиция! - Не!
Бягайте!
Хей, ти! Не мърдай!
Алекс, недей!
Алекс!
Моля те, пусни го! Пусни го!
Остави го. Моля те...
Как можа да ми спретнеш такъв номер?!
Алекс, той просто иска да открие сестра си. Моля те, пусни го.
- Не мога да те пусна. - Моля те!
Цялата местна полиция ще те погне. Осъзнаваш ли го?
Погледни ме!
Не ме намесвай!
- Да вървим. - Преминаването е невъзможно.
Той ще каже на всички за теб. Как очакваш да минеш границата?
Нали си магьосница?
Измисли нещо! Трябва веднага да се върна във Франция!
Колко време ще вървим?
Около 4-5 часа.
- Дано си издръжлив. - Все още не съм в Англия.
Англия...
Преди три години се запознах с един англичанин.
Влюбих се.
Зарязах всичко заради него.
Реалността в Англия се оказа...
Пълна катастрофа.
Трябваше да се върна у дома
без пари, но пък с дългове.
Често правя лоши избори.
Сега си почини.
Утре ни очаква дълъг ден.
- След завоя има... - Внимавай!
Полиция! Спрете!
- Полиция! - Челникът!
Къде отидоха?
- Тук има някакви следи. - Нищо не се вижда.
Уведомете французите, че ще се опитат да преминат.
Мари!
Мари, почакай!
Времето се променя и трябва да побързаме.
Бързо!
Всичко наред ли е?
Трябва да...
Сюлейман!
Добре ли си?
- Глезенът ми... - Какво?
- Този ли? - Да.
Можеш ли да ходиш?
Хайде!
Хайде.
Ето така.
Две секунди почивка.
Трябва да вървим. Давай.
Върви, Сюлейман! Не трябва да спираме.
Хайде! Моля те!
Така.
Вървим.
Сюлейман!
Той не може да ходи.
Не може да ходи.
Къде е тъпият обхват?!
Къде си?
Хайде де!
Ръкавицата ми!
Няма я. Къде е проклетата ръкавица?!
Глупачка такава!
Беше тук.
Не заспивай.
Не заспивай, Сюлейман.
Погледни ме! Погледни ме!
Трябва някак да се подслоним.
Не заспивай!
Хайде, Сюлейман!
Говори!
Кажи ми нещо!
Хайде!
Говори!
Скоро ще видиш Ауа.
Лично ще се погрижа.
И ще се сдобиеш с пари. С всичките пари - обещавам ти.
Обърка мелодията.
Едно време пеех тази песен
на дъщеря ми, когато беше малка.
От Клое. Остава ли за довечера?
Да, разбира се.
Здравей.
Видях колата ти на идване.
Изглеждаш добре.
Сега работя в хотел "Европа".
В Бардонекия.
В изпитателен срок съм, но май ще ме задържат.
Горе-долу си подредих живота.
Медиаторът от съда ми помогна за финансовите проблеми.
Хубаво.
Знам, че оплесках нещата с теб.
Съжалявам.
Трябва да вървя, Мари.
Ауа! Ауа, почакай.
Нека отидем там.
Хайде, мушни си главата.
Покажи се.
Ауа, ела при мен.
Поздрави Мари.
Кажи: "Здравей, Мари!".
Ама кажи й нещо!
Не се срамувай! Мари, вече сме в Брайтън.
И тук е доста студено.
Превод ДОРА ЦВЕТАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО