Pământul.
Leagănul frumuseţii inimaginabile şi al minunilor ameţitoare.
De necuprins. Copleşitor.
Această planetă râde de puterea noastră firavă de a o descrie.
Pentru a aprecia cu adevărat grandoarea acestei planete,
câteodată trebuie s-o profanezi.
Priviţi Profanatorul!
Caracterul lui este vulgar, josnic şi depravat.
Cândva gazda mândră a unei emisiuni,
el a fost purtat de un ecosistem în schimbare,
spre un climat uscat şi dur.
Podcastul săptămânal.
Aici, fără căldura audienţei din studio,
acest clovn cu ochi mici şi întunecaţi,
ochii unei păpuşi pictate grosolan,
e forţat să se hrănească cu cea mai rudimentară energie,
apelul unui fan oarecare.
Deranjat de mirosul sălbatic al entuziasmului lor moderat,
el scormoneşte în ţinuturi îndepărtate, neinvitat,
motivat de o foame neînfrânată de recunoaştere
şi de un selfie ocazional.
E nebunie curată.
E demenţă. E haos.
Urmăriţi La drum cu Conan O'Brien.
Maroc.
Trebuie să mă asigur că-mi stă părul decent de fiecare dată.
Nu faci asta.
ASISTENTA LUI CONAN/ COLEGĂ DE PODCAST
- Conan! - Nu, Sona, nu voiam să spun
că-ţi stă rău părul.
Doar că nu cred că ai vreun control
asupra părului tău.
Ba sigur că am, domnule! Pun o grămadă de produse!
Deci văd părul tău după tratament şi îngrijire.
Doar că... şi spun asta...
Sona, ştii că e şi un compliment, fiindcă părul tău e puternic.
E sursa puterii tale. Ce-i faci?
- Îl hidratez cu ulei de argan. - Ce e?
E un ulei marocan.
Cred că sunt copaci care cresc doar în Maroc.
Apoi extrag uleiul.
Taie copaci în Maroc ca să-ţi domolească părul.
De asta e deşert.
Pe vremuri era ca în Irlanda aici,
până a început Sona să-şi îmblânzească părul.
- Deci trebuie să-l iei din Maroc. - Aşa e cel mai bine.
Să-mi ţin angajaţii aprovizionaţi cu produse de păr
a fost mereu prioritatea mea.
Iar dacă asta însemna s-o însoţesc pe Sona...
DEŞERTUL SAHARA MAROC
...într-una dintre cele mai minunate ţări din lume,
era un sacrificiu pe care eram dispus să-l fac.
Te-am adus în deşert, suntem chiar în mijlocul pustietăţii.
Parcă sunt în habitatul meu natural.
Poate ar trebui să rămâi aici.
Nu, n-am vrut să sune ca o jignire sau ceva,
dar poate ar trebui să rămâi aici şi să nu te mai văd niciodată.
Bine, dar nu e o jignire.
Aş fi plătită pentru podcast, chiar dacă nu particip?
Ai transformat nelucratul pentru mine într-o artă.
Da.
Te-am adus până aici pentru uleiul de argan marocan.
- Am stat la clasa întâi. - Bine.
Şi îmi place că dau feţe de masă.
La economic, totul e din hârtie.
- Ce e economic? - Bine.
- Ce e? Un avion separat? - Nu.
- Nu, e... - În avionul meu?
Majoritatea stau la economic.
Unde? În faţă? Într-o parte? Unde e?
- În spate. - E ceva în spate?
Ce credeai că e acolo?
Bagaje şi cai. Nu ştiam.
Credeam că acolo e pivniţa cu vin.
Aş vrea să ştiu de unde vine uleiul de argan.
Vine dintr-un copac.
Suntem în estul Marocului
şi mi s-a spus că uleiul vine din vest.
Să luăm două bilete la clasa întâi şi să mergem în vest.
Ştii la ce mă tot gândesc?
- La ce? - Vorbesc serios.
- Ştii scena din... - Stai să ghicesc. Rivalitate arzătoare.
Nu! Aş vrea eu!
Doar la asta te gândeşti tot timpul.
Ştiu. Nu, mă gândesc la Bilele spaţiale.
Ştii când merg prin deşert în film?
Eu mă gândeam la Lawrence al Arabiei în regia lui David Lean.
- Bine. - Tu sari direct la Bilele spaţiale.
Da, bine. Lawrence al Arabiei, sigur.
Dar în Bilele spaţiale merg pe dunele alea.
Da, nu există mers pe dune în Lawrence al Arabiei.
Filmul ăla e foarte lung.
Cât ţine Rivalitate arzătoare?
Are şase episoade, cam o oră fiecare.
Deci e de două ori cât Lawrence al Arabiei.
Şi te uiţi la asta.
L-am terminat. Acum mă uit la Off Campus.
- Ce e? - Alt serial cu hochei,
dar e despre hocheişti la facultate
şi despre viaţa amoroasă a fiecăruia.
Primul sezon a fost despre Garrett şi Hannah.
Şi ştii ce o să se întâmple, dar drumul e fermecător.
Şi e multă chimie între ei, ceea ce e foarte frumos.
Am făcut greşeala să caut pe Instagram.
Iar acum tot algoritmul meu e doar cu Off Campus.
Dar nu mă deranjează...
Ştiam că Sona putea continua ore întregi, chiar zile.
Aşa că am făcut un mic ocol la un fan marocan.
- Salut, Yassir, ce faci? - Salut, Conan.
Din ce parte a Marocului eşti?
Din Casablanca.
Când vezi filmul Casablanca,
îţi evocă în vreun fel oraşul Casablanca pe care-l ştii?
Cred că... habar n-am, nu l-am văzut niciodată.
Ce? N-ai văzut Casablanca?
Vin în Casablanca
şi o să-ţi arăt filmul Casablanca.
Apoi o să mă plimb cu pardesiu şi pălărie.
Şi te pun să te îmbraci ca ofiţer francez.
Nicio referinţă nu-mi spune nimic.
Nu-mi pasă dacă-ţi spune sau nu ceva, Yassir.
Spune-mi câte ceva despre tine. Cu ce te ocupi?
Sunt manager de proiect la o firmă de consultanţă.
În mare, vorbesc cu oameni mai experimentaţi decât mine
şi le spun: „Ai terminat ce ai spus că o să termini?”
Apoi actualizez un fişier şi asta e ziua mea.
Yassir, ăsta e subiectul filmului Casablanca.
Exact despre asta e.
Un manager de date care tot întreabă oamenii:
„Ai terminat?” Iar la final completează un fişier,
apoi urcă toţi în avion şi pleacă. E un film foarte bun.
Nu pot să cred că nu l-ai văzut.
CASABLANCA MAROC
- Yassir, ce faci? - Salut.
- Mă bucur să te văd! - Bine ai venit în Casablanca!
E uimitor. O clipă m-am gândit: „Maroc, ce tare!
Se citeşte la fel şi de la coadă la cap.”
Apoi m-am gândit o secundă şi e „Coram”, nu Maroc.
- Adică e nebunie. - Despre ce vorbeşti?
Iar apoi îmi dau seama că greşesc,
dar încep episodul aşa.
- Da. - E gestul unui nebun.
Şi îmi cer scuze.
- Accept. - Bine.
- Încearcă să te linişteşti.
Entuziasmul tău că mă vezi e, poate, cam extrem.
De când am vorbit, ai văzut filmul Casablanca?
- Douăzeci de minute. Scuze. - E mai rău decât...
E mai rău decât să nu-l vezi deloc. Care e filmul tău preferat?
Răzbunătorii: Sfârşitul jocului.
Nu-ţi pasă de Casablanca, dar adori Răzbunătorii: Sfârşitul jocului,
care e despre unii care adună pietre pentru o mănuşă.
„Trebuie să terminăm mănuşa.”
Ştii ce zic? Ce fac, o vând pe Etsy?
MĂNUŞA INFINITULUI (CU PIETRELE INFINITULUI) 5.800 $
Glumă destul de mişto.
- Etsy nu e chestia voastră, a tinerilor? - Da.
Trebuie să mă sinucid mai târziu.
Scuze, e un avertisment. Se poate menţiona sinuciderea.
Dar o să mă sinucid.
Avertisment. Nu vă supăraţi, v-am avertizat.
Îţi place să stai cu mine până acum sau crezi că sunt idiot?
Îmi... place.
Da.
- Tatăl tău a văzut Casablanca? - Nu ştiu. Nu cred.
- A văzut Răzbunătorii: Sfârşitul jocului? - Nu. El e cu documentare.
Da, asta e generaţia mea.
Pe măsură ce îmbătrânim, ne uităm doar la documentare.
N-am văzut Răzbunătorii: Sfârşitul jocului,
dar am văzut un documentar pe tema asta, de Ken Burns.
Într-o încercare disperată de a-l învinge pe temutul războinic Thanos,
Iron Man, Căpitanul America, Smart Hulk şi Ant-Man
folosesc particulele Pym furate ca să călătorească la New York
în anul 2012 şi să viziteze Turnul Stark,
unde Hulk din 2012 primeşte ordin într-un lift plin s-o ia pe scări.
„Ia-o pe scări. Urăsc scările! Sunt atâtea scări!”
Hulk.
- M-ai invitat să-ţi cunosc familia. - Da.
Foarte frumos din partea ta.
- Bună ziua! - Bun-venit!
- Cum te cheamă? - Ayoub.
FRATELE LUI YASSIR
- Ce faci? - Eşti tatăl.
TATĂL LUI YASSIR
Mă bucur să vă cunosc.
Mulţumesc că mă primiţi în casa voastră.
Cum spun „salut” în arabă?
Assalamu alaikum.
Care-i treaba aici? Cumpăraţi ochelari câte trei?
Aşa faceţi?
Da, mă simt exclus acum.
O să folosim magia Hollywoodului.
Să ne uităm toţi la cameră acum.
- Uitaţi-vă la camera aceea. - Da.
Puneţi-i o pereche şi juniorului.
- Da. - Aşa.
- Îţi place comedia mea? - Da.
O să spună „da” la orice.
- Vreţi să plec din casă? - Da.
Când vizitezi pe cineva, se obişnuieşte să aduci un dar.
Aşa că am adus asta. E pentru tine.
- Mulţumesc. - Îţi place?
Era chiar pe hol, când am intrat.
- Dar vreau să ţi-l ofer. - Mulţumesc mult.
Vreau să-ţi ofer şi asta.
- N-am venit cu mâna goală. - Mulţumesc mult.
V-am adus... şi asta.
E un nepot. L-am luat ca să se asorteze cu acesta.
E foarte drăguţ. Tatăl lui Yassir a făcut ceai.
A pregătit şi gustări. E fantastic!
- Mulţumesc mult! - Cu plăcere!
O să-ţi arate cum se toarnă ceaiul.
Da.
De la înălţime.
E talent înnăscut.
- S-a mai vărsat un pic. - Ai vărsat.
Îmi cer scuze.
Ai văzut Cocktail, filmul cu Tom Cruise?
- Foarte bine. - Da.
Pe ăla l-ai văzut, Casablanca nu vrei.
Întreabă-l ce pot spune în arabă când bem ceaiul.
Bismillah.
- Bismillah. - Bem în numele Domnului.
Bravo!
Sunt fursecuri marocane tradiţionale.
Fac des asta?
- E foarte bun. - Da.
Trebuie să am grijă. Dacă laud mâncarea într-o altă ţară,
mă poate da în judecată Stanley Tucci.
Invită-ţi prietenii să mănânce cu noi.
Vreţi să guste şi echipa mea?
- Da. - Eu spun nu.
Nimic pentru ei. Delicios, dar nu veţi afla.
Cred că ar trebui să vedem Casablanca în Casablanca cu Yassir.
- O să vă placă mult. - Da.
- Sam. - Da, şefu'?
Dacă e decembrie 1941 în Casablanca, cât e ceasul la New York?
Ce? Mi s-a oprit ceasul.
Pun pariu că dorm în New York. Dorm peste tot în America.
- Doamne! - Dumnezeule!
Frate...
Între timp, în Sahara...
- El e Mohammed. El e Waleed. - Da.
- Mulţumesc de ajutor. - Cu plăcere.
Spuneţi-ne despre cămilă.
Le vedem tot timpul în filmele acelea minunate.
Îţi răspunde, nu?
Da. Apăreţi în filme. Care-i problema cu...
Când e fericită, face aşa.
- E foarte fericită. - Aşa îşi arată fericirea?
- Atunci am o căsnicie grozavă. - Da.
Vrei să mă pupi?
- Bună asta, nu? - Da, e foarte bună.
Cămilele se bat între ele sau se înţeleg de obicei?
- El e şeful, cămila. - Şeful!
El e cămila-şef.
Şi observaţi, are botniţă.
- Are botniţă. - Da.
Fiindcă vorbeşte prea mult despre Off Campus?
E foarte furios.
Să vă întreb despre degetele cămilei.
Cred că au două degete.
Tu ai întrebări despre asta?
- Despre „camel toe”? - Da.
Tu de ce ai pomenit de „camel toe”?
Am pomenit de „camel toe” pentru că José, scenarist-producător,
ţine o tablă albă pe care scrie: „arată degetele”.
Deci cred că i s-a părut că asta era ceva
ce ar ridica nivelul emisiunii.
Deci José, care era gluma pe care o urmăreai?
- Ceva cu „camel toe”. - Sigur.
- Cum se numeşte cămila asta? - Asta e...
Champagne Problem.
- Da! - Champagne Problem.
- Cum îl cheamă pe scandalagiu? - Coca-Cola Zero.
- Coca-Cola Zero? - Da.
Ce cămilă mi s-ar potrivi în funcţie de personalitatea mea?
- După personalitate? - Da.
Coca-Cola Zero cred.
Deci ar trebui s-o călăresc pe cea considerată nesimţită?
Da, aceasta.
Coca-Cola Zero, pentru că e mai mare.
- Şi e un nesimţit. - Da.
Scuze.
Da, îl voi călări pe nesimţit.
E a doua oară azi când spun asta.
Da!
- Îl călăreşti pe nesimţit! - Toată ziua şi toată noaptea!
- Da! - Hai, bate palma!
Bate palma. Am zis că-l călăresc pe nesimţit
zi şi noapte.
Ai prins ideea.
Dacă nu vă plac cămilele, ce ziceţi să fiţi îngropaţi până la gât în nisip?
E un tratament terapeutic străvechi.
Cea mai mare fobie a mea este să fiu îngropată aşa.
Aţi văzut ultimul sezon din Euforia?
- Nu. - Bine.
Nici eu. Cred că n-am văzut nici primul sezon.
Nate e îngropat... sub pământ.
Niciunul dintre noi n-a văzut serialul.
Ştiu doar că oamenii ies în cluburi şi le curge rimelul. Atât.
Cât trebuie să stăm în gropi?
Doar cinci sau şapte minute.
- Cinci-şapte minute? - Da.
Vai de mine! Doamne!
- Bine, poţi... - Îmi arde tot corpul.
Sona, ştiu că e neplăcut, dar cu mai mult nisip fierbinte pe tine
o să te simţi mai bine.
Jur că am avut visul ăsta de 50 de ori.
Şi acum se întâmplă.
De ce?
- Nu, nu, nu. - Nu?
- Doar partea asta. - Doar partea asta?
- Încerci să mă omori! - Am dat prea sus?
Ştiţi ceva? Eu renunţ.
Sona, ne trebuie un cuvânt de siguranţă. Ce cuvânt vrei?
Ce-ar fi: „scoateţi-mă naibii din nisipul ăsta”?
- Fără înjurături. - Scuze.
Ce-ar fi: „nu mai vreau să fiu aici”?
Înjurătura era mai bună.
„Scoateţi-mă naibii din porcăria asta, vă rog”?
Frige!
Arde. Arde. Îmi cedează diverse organe.
Ficat.
S-au dus rinichii. Stai puţin.
Penisul revine la viaţă.
Ciudat.
Salut, prietene, te-ai întors!
- Cum te simţi, Sona? - Mă simt bine.
E foarte cald, protector.
Mă face să simt că m-am întors în uter.
Au spus maximum şapte minute. Au plecat de mult, Sona.
Da, aşa e.
Tocmai am văzut o cămilă născând, iar puiul e acum adolescent.
Am văzut o cămilă intrând la Drept în timp ce ne acopereau.
Iar acum e asociat la o firmă bună din Manhattan.
E prea mult?
Acum chiar primesc moartea cu braţele deschise.
Ai făcut gluma cu „a născut cămila şi puiul e adolescent”.
- Şi n-a râs nimeni. - Asta e mai specifică.
Apoi ai zis: „Să insist cu cămila bătrână...”
Credeam că îngropatul e coşmarul meu,
dar cred că să mor lângă tine e coşmarul meu.
O să fie glumiţe până la final.
Am văzut un scorpion îndreptându-se spre mine,
apoi mi-a auzit poantele şi s-a retras după dealul îndepărtat.
Vizitez tribul amazigh. Zic bine?
Da.
Cultura amazigh are peste 4.000 de ani.
Au contribuit cu tajine, cuşcuş, covoare kilim,
bijuterii frumoase şi multe contribuţii uimitoare.
Iar ea este Aïcha.
- Da, Aïcha. - Aceasta e casa ei?
YOUSSEF TRADUCĂTOR
Spune că vine din alt sat nomad.
E la aproximativ 250 km.
Pe cămile, au venit aici pentru că vor să-şi schimbe viaţa,
fiindcă sunt aproape de locuri unde pot găsi apă.
Spune că sunt aici de cel puţin doi ani.
- A spus toate astea? - Acum...
A spus un cuvânt.
Să-i rog să aducă ceai?
- Pentru ceai. - Mă inviţi la ceai?
- Da. - Sigur.
Sunt onorat să beau ceai cu tine.
Poţi să-i spui Aïchei că e foarte frumos aici?
Cu plăcere!
Spune că eşti binevenit.
- Mulţumesc mult. - Da.
Înălţimea e importantă aici, nu?
- Turnatul de sus? - Da.
Ce se întâmplă când nu mai vezi bine? Sunt curios.
Sunt gelos pe jetul ăla. Nu întrebaţi.
Pipi.
Isteţel. IMAX.
- Poftă bună! - Poftă bună!
Aïcha.
- Mulţumesc. - Poftă bună!
E o formă de ospitalitate.
- Când te opreşti în cortul nomazilor... - Mulţumesc.
...îţi dau mereu de mâncare.
- Cum se numeşte pâinea asta? - Medfouna.
Medfouna e ca o pizza berberă.
Deci rup o bucată?
- Una mică. Da. - O bucăţică?
- E foarte bună. - Da.
Se simte aroma afumată a pietrei.
Tot spui că pot lua o bucăţică.
- Pot să iau o halcă mare? - E ultima.
Ultima? Ce gazdă eşti? Sunt mare, am 1,93 m.
Fratele meu Neal ar fi mâncat-o ca pe o ostie.
- Ştii ceva, îmi cer scuze. - Da.
Vorbesc prea mult. Mănânc cât pot când intru în casa cuiva.
Şi nu mint, uneori mi s-a întâmplat
să-mi căptuşesc buzunarele cu folie de aluminiu,
ca să plec cu mâncarea în buzunare.
Vrei s-o iei pe aceasta?
- N-am terminat de vorbit. - Bine.
Nu ştiu ce spui.
Aïcha regretă că m-a primit în cort. Se vede clar.
Vrea să plec imediat.
Vulture m-a descris drept „greu de suportat”.
TheWrap a spus că sunt „o doză puternică”.
IndieWire a zis: „Tipul ăla e un nenorocit.”
- Vreau să-ţi mulţumesc, Aïcha... - O poţi lua şi pe asta.
- Pot s-o iau? - Da.
Aïcha, mulţumesc foarte mult.
Ca să luăm uleiul de argan al Sonei, am plecat din deşert spre Marrakech.
Din păcate, nu existau zboruri la clasa întâi.
- Sona? - Da.
Când am spus să rezervi transport, mă refeream la maşini.
Ce facem noi acum
se făcea acum câteva mii de ani.
E o nebunie.
E nebunie curată!
Nu port nimic pe sub roba asta, să ştii.
Doamne!
Da. Şaua se duce la dreapta. Eu mă duc la stânga.
- Bine. - Da.
Ai observat că nisipul e maro şi cămilele sunt maro?
- Ştii ce e asta? - Ce?
Camu-cămilaj.
- Camu-cămilaj. - Cred că ar trebui să trecem peste.
Mi s-a părut destul de bună poanta.
- Ai crezut că e bună? - Ei bine, José a inventat-o.
CĂMILE MARO, NISIP MARO CAMU-CĂMILAJ
- José „camel toe” Arroyo? - Da.
Uită-te la umbra noastră, Sona.
- Nu e uimitor? - Ce tare!
Îţi imaginezi dacă, în loc de cei trei magi,
la ieslea lui Iisus am fi apărut noi doi?
Doamne!
Şi stricam totul.
- Eu n-aş fi adus dar. - Nu, eu aş fi luat ceva.
- Nu! De la Iisus? - Da, aş fi luat. Îmi pare rău.
Sona, nu cred că putem merge pe cămile până la Marrakech.
- Sona, când am luat maşina asta... - Da.
...am luat-o pentru cum arată.
Nu mi-a trecut prin cap să mă urc şi să văd dacă încap.
- Nu încapi deloc în maşina asta. - Nu.
Uită-te cât joc are volanul.
Mergem perfect drept.
Doamne! Nu mă simt în siguranţă.
Ştii de ce? Fiindcă nu eşti.
Aşa conduceau oamenii în filmele vechi din anii '30.
- În filmele false? - Da.
Vin. Trebuie să ajung la hambarul lui McCready.
Mă duc să mă întâlnesc cu Jimmy Cagney şi Humphrey Bogart.
Şi e cald ca naiba.
E cald ca-n fundul lui Superman într-un foc cu criptonită.
Asta e altă chestie.
- Fără aer condiţionat. - Exact.
Editorul nostru, Matt Shaw, ne-a dat ventilatorul ăsta.
- Poftim, amice. - Da. E la maximum.
Uite cât de aproape e de faţa ta.
De fapt, îmi fură răcoarea de pe mine.
Treapta e „ultima suflare a unui moş”.
Limitator de viteză. Doamne!
Haide. Limitatorul a pus volanul la loc în poziţie bună.
Râd fiindcă e atât de periculos.
Dacă mi se întâmplă ceva, mama se supără rău pe tine.
- N-o să las să păţeşti ceva. - O să te filmez la volan.
Bună, Nadia. Vreau să ştii că am mare grijă de fiica ta.
Doamne, nu vrei să încetineşti deloc la denivelări?
- Nu. Trec cămile. Uite! - Doamne!
Nu-i aşa că e uimitor? Bine. Ce preferi?
- Maşina asta sau cămila? - Cămila.
- Cămila avea mai mult loc la picioare. - Da.
Cămila n-a încercat să ne omoare.
Şi, deşi sună ciudat,
maşina asta trebuie să se oprească la zece minute ca să se cace.
- Îmi aminteşte de drumul spre Vegas. - Da.
Ai condus vreodată la Vegas?
- Pe vremuri, da. - Da.
Eu, Rodman, Greg, Rob LaZebnik.
Am stat la un motel foarte ieftin, într-o zonă proastă.
- Serios? - Da, şi nu ne-a plăcut deloc.
Nu suntem cu jocurile de noroc, nici cu băutura.
Ne spuneam Patrula Păsăricilor, fiindcă eram nişte fricoşi.
Doamne! Restaurant Argan! Sigur au ulei de argan.
- Mă poţi lăsa aici? - Nu cred că merg frânele.
Aşa că voi merge mai departe, dar luăm ulei de argan mai târziu.
Mergem spre Marrakech. Drumul durează nouă ore.
- Doamne! - Sper că ai adus o carte audio.
Nu are casetofon.
Bine, atunci... Am memorat mai multe cărţi.
Ce cărţi?
„Capitolul 12.
Pe lângă faptul că a mărturisit trei crime groaznice...
- ...Ed Gein le-a spus anchetatorilor... - Dumnezeule!
...că făcuse peste 40 de vizite nocturne la cimitire locale
pentru a exhuma cadavre recent îngropate, buimac fiind...”
În cele din urmă, am ajuns la Marrakech.
Prima oprire a fost la unul dintre marii artişti marocani.
El e Hassan Hajjaj.
Eşti o personalitate remarcabilă în Maroc şi în lume.
I-ai fotografiat pe Billie Eilish, Riz Ahmed, Cardi B.
Sunt foarte onorat. Cred că azi mă vei fotografia.
Da, o să ne distrăm puţin. O să-ţi arăt nişte ţinute.
Sper să-ţi placă unele.
- Deci hainele sunt creaţiile tale? - Da.
Uitaţi-vă la asta!
Uitaţi-vă.
- Are protecţie UV? - S-ar putea.
S-ar putea? Vorbeşti ca un vânzător adevărat.
Hassan, ce părere ai?
Da, cred că merge.
Ştii ceva? Sunt liderul unui cult sexual,
dar sunt vizibil şi noaptea pe autostradă.
Ăsta e lookul pe care-l caut.
Da, putem pune şi încălţăminte marocană.
Îţi trezeşte ceva, Hassan? Îţi plac mişcările astea?
Cred că nu. Putem să ne oprim.
E incredibil.
Dacă m-ar vedea colegii de liceu în geaca asta sport...
- ...m-ar bate din nou. - Serios?
Pare că am un sitcom din anii '80?
Ştii ce zic?
CE FACI, DANNY? CU CONAN O'BRIEN
- Salut, Hassan! - Conan!
- Ce faci, frate? Cum merge? - Ce faci?
- Sunt bine, da. - Eu sunt bine.
E foarte tare. O să facem şedinţa foto afară.
- Exact. - Îţi place să creezi atmosferă,
aşa că ai aici un muzician marocan foarte cunoscut.
- Maroune. - Da, Maroune Lbahja.
Cum se numeşte instrumentul?
- Se numeşte gimbri. - E uimitor.
Trei corzi, cânţi coarda din mijloc deschisă.
Incredibil. Eu sunt pregătit. Port această ţinută.
E ca şi cum broscoiul Kermit ar fi DJ.
E prima dată când mă îngrijorează o poză pe sub fustă.
Mulţumesc, băieţi!
Ei bine, iată încă un lucru pe care îl am în comun
cu Cardi B şi Billie Eilish.
Intrăm acum în souk. Aceasta este piaţa.
E un labirint, o pânză de alei.
Dle Conan, sunt mare fan.
- Salut! - Bun-venit în Marrakech!
- Salut! Mersi de primire. - Mă bucur să te văd!
- Ea e prietena mea, Sona. - Mersi că aţi venit la Marrakech!
- Ne bucurăm. - Ne place aici.
- Mulţumesc. Ce om drăguţ! - Bucuraţi-vă!
În această piaţă s-a filmat Totul despre sex 2.
Când merg la Abu Dhabi, aici au filmat?
Da.
E cel în care Carrie Bradshaw se plimbă...
- ...şi dă peste fostul ei iubit? - Aidan.
Şansele să se întâmple sunt de una la un miliard.
- Nu ştiu. Adică... - Suntem aici de zece minute.
- N-am văzut niciun Aidan. - Vrei să-l vezi pe Aidan?
- Pot spune un lucru? - Da.
Am văzut filmul Totul despre sex 2 şi sunt în Abu Dhabi,
iar Cynthia Nixon zice: „Sunt multe de făcut aici”...
- Apoi zice: „Abu Dhabi do”. - Da.
Abu Dhabi do!
Când a spus asta, am luat televizorul cu ecran plat...
- ...şi l-am aruncat pe geam. - Bine.
Fiindcă replica a fost atât de bună?
- Replica. - Da.
Aşa fac când sunt foarte încântat
de o replică dintr-o comedie: arunc televizorul pe geam.
De asta nu-mi urmăresc emisiunea,
fiindcă ar zbura televizoare în stânga şi-n dreapta.
Vrei nişte mentă?
- Iau mentă, mulţumesc. - E a doua plantă preferată a ei.
- Cât costă? - Nimic.
Nu. Plăteşte el.
- Încântat. Bună. - Bună. Sona.
Zâmbeşti frumos.
- Mulţumesc! - Assalamu alaikum.
Vreau să vă arăt ceva special.
- Bine. - Urmaţi-mă, vă rog.
Ultima dată când am auzit asta, am ajuns gol pe o alee.
Salut!
- Jimmy Carter a fost în magazin. - Uite! Jimmy Carter a fost aici.
Puff Daddy.
Puff Daddy a fost aici? Da, Puff Daddy...
- Îţi spun ceva. - Da.
Arată-le oamenilor poza cu Jimmy Carter. Poate nu şi pe cea cu Puff Daddy.
- Nu, Sona? - Da.
Exact. Sunt de acord.
- Bun-venit în Marrakech! - Mulţumesc.
Sona, cei încântaţi să mă vadă l-au primit la fel pe Puff Daddy.
Iau totul cu un dram de scepticism.
- Aşa e. - „Saddam Hussein a fost aici!”
„Ce tip grozav.”
- Vreau un pouf. - Ce e un pouf?
E ca acele lucruri.
Acesta e un pouf marocan. Ce faci cu un pouf?
- Stai pe el. - Stai pe el?
- Pui o pernă aici. - Îl umpli cu ceva.
- Da. - Bine.
Îl poartă cineva pe cap?
- E şi pălărie? Stai. - Nu e pălărie.
Nu e pălărie? Dacă îl port aşa, e greşit. Pari supărat.
- Nu, nu e pălărie. - E o pălărie bună.
Pare grea.
- Totuşi, îmi stă bine, nu? - Sunt 38 de grade.
Trebuie să-l am.
- Ştii care e partea cea mai bună? - Care?
Covorul se asortează cu perdelele.
Am vechituri.
- Echipă de hochei! - Hochei!
- Sunteţi canadieni? - Da, frate.
Super. Pun pariu că se întâmplă chestii de Rivalitate arzătoare.
Glumesc.
- Hai să intrăm aici. - Intraţi.
Omul vinde piele foarte bună.
- Mulţumesc mult. - Doar am spus-o, nu ştiu.
- Da. - Poţi fi un escroc.
- Nu vând falsuri. E lucrat manual. - Lucrat manual.
- Sona, ai auzit de-a v-aţi ascunselea? - Da.
Asta e „ascunselea în souk”.
Souky, souky.
Scuze, Cynthia Nixon. Ce am zis eu a fost aproape la fel.
Abu Dhabi do!
Farmacie berberă.
Sunt cristale de eucalipt.
- Cum... E plăcut. - Bun, nu?
E ca metamfetamina pentru koala.
- Cristale de eucalipt. - Da.
Tocmai m-am întors în timp.
Bună, George Washington. Aşa ne îmbrăcăm în 2026.
Aveţi ceva care ajută sănătatea?
Pentru ce? Imunitate?
Ca să-ţi mulţumeşti soţia.
- Ceai Star Wars. Îl bei. - Îl bei?
Da. Acesta e rezultatul.
- Ăsta e rezultatul? - Da.
Ca să am rezultatul ăsta, mi-ar trebui operaţie majoră
şi 35 de donatori.
Sona, ştii că ador articolele din piele.
El e monsieur Lelou. Monsieur Lelou?
Este artist. E un croitor grozav.
Spune-i că eu prezint Oscarurile,
cea mai mare gală de premii din istoria omenirii.
După Globurile de Aur şi Premiile MTV Movie.
Vreau să port un smoching marocan de piele.
- Bine. - Când mi-a luat măsurile,
a zis: „De ce vrea statuia David a lui Michelangelo un smoching de piele?”
E cel mai bun tip de corp
cu care aţi lucrat?
Uită-te. E superb.
- Da. Îmi place să-l miros. - Nu e uimitor?
- O să mă miroşi tot timpul. - Nu, sunt bine.
Stai puţin. E o cămaşă albă din piele.
Asta a purtat Jim Morrison la balul de absolvire.
E tare. E şic.
Asta a purtat Lenny Kravitz la bal. Destul de bine, nu?
Da, e în regulă. E mai bine.
Asta a purtat la bal tipul care-ţi plăcea din Gigolos.
- Probabil, da. - Da, nici măcar nu...
- Nici nu-i ştiu numele. - Brace?
E dubios. Era să numeşti gemenii după doi tipi din...
Da. Aproape.
E bolnav. Scuze, aşa suntem noi. El se amuză.
Nimeni nu se preface ca dv. Sunteţi cel mai bun.
Hai să mă probez.
- Vai. - Nu spune.
- Doamne. - Incredibil.
- Nu freca manechinul. - Îl pot lua cu mine?
Aproape ai tăiat... Îl pot lua cu mine?
Bun venit la Oscarurile din 2027! Gazda dv., Conan O'Brien.
E o nebunie.
- E tare. - E fantastic.
- Te poţi mişca? - Nu.
Deloc. Sigur e fantezia unei persoane foarte reprimate.
„Îmi place pielea, dar... pielea formală.”
Aşa. Perfect, băieţi.
- Uitaţi-vă la noi. - Echipa mea.
După socoteala mea,
Conan a cumpărat smoching de piele, sacou-covor, geantă din piele
şi ceai pentru erecţie.
Credeam că am venit în Maroc ca să cumpărăm pentru mine.
Sona, ce faci? Mi-ai deturnat voice-overul?
Săracul Conan. Scuze că n-ai vorbit destul.
Bine, Sona. Hai să-ţi luăm preţiosul ulei.
Aici e, Les Sens de Marrakech.
- Bună. - Bună, ce faceţi?
- Bună, ce faci? - Bine. Voi?
Prietena mea Sona adoră uleiul de argan.
IKRAM B. VÂNZĂTOARE
- Îl ador. Pentru păr şi piele. - E bun pentru orice.
Ia-ţi şi tu, ai pielea foarte uscată.
- Pielea mea e uscată, mă descuamez. - Piele uscată.
Da, uită-te aici. Arată ca o gheară de pui.
- Uită-te, îţi place? - O s-o repare.
Arganul repară tot.
- Trebuie mai mult pentru ea. - Da.
Ai o găleată mare cu ulei de argan în care să-i scufundăm capul...
- ...şi să-l ţină acolo 24 de ore? - Avem, da.
Avem sticla asta mare.
Asta îi ajunge două zile.
Ce ai pentru pielea mea? Există ceva?
- Pentru pielea ta... - Uite cum e.
Avem cremă de mâini şi cremă de corp.
Şi ce câte ori pe zi o aplic?
- Doar o dată. - E grozav.
- Da, miroase marocan. - E uimitor.
Trebuie să miroşi asta.
Am păcălit-o.
- Uneori se numeşte escrocherie lungă. - Haide!
Uite, oameni afară. Bună! Ştii ceva?
A văzut de la distanţă cât de hidratate îmi sunt mâinile.
- Da, simt mirosul. - Uite, am mâinile foarte hidratate.
- Ai mâinile hidratate! - Da!
Ura!
Vezi, aşa aducem oamenii laolaltă.
Ce e asta?
- E gel de duş. Făcut din... - Are numele lui Conan.
Sona tocmai mi-a zis: „Uite nişte gel, fraiere.”
- Simţi că ai mâinile hidratate? - Da, chiar simt.
O poţi folosi la fiecare oră.
E amuzant, mai devreme ai spus o dată pe zi.
Nu, dar ai pielea foarte uscată.
Dacă ai piele normală, o foloseşti o dată pe zi.
- Da, iar dacă eşti anormal. - Dar ai pielea foarte uscată,
aşa că o poţi folosi în fiecare minut.
- În fiecare minut? - Da.
Ai trecut la fiecare minut!
- Ce e asta? - Acesta este ulei senzual.
- Scrie „senzual”. - Senzual.
Îţi trebuie încă o persoană sau pot să-l folosesc singur?
Nu spun că n-aş vrea încă o persoană, dar...
- Iau unul pentru mine singur. - Bine.
E vreun parc prin apropiere?
E ciudat.
- Puţin. - Puţin, da.
- E puţin... - Arată ca...
De ce se uită aşa la mine?
E în regulă, poţi să spui.
Mă simt stresată sau ceva de genul.
Stresată? Nu...
Simt că vreau să beau ceva acum.
Mulţumesc, da, asta provoacă el.
Simplul fapt că ai stat cu mine te-a stresat şi te-a speriat?
Mă bucur că am venit până aici,
cu cheltuieli mari, ca să cumpăr uleiul tău de argan.
- Mulţumesc. - Şi să fiu numit ciudatul secolului.
- Nu e nimic ciudat în ce fac acum. - Poţi mirosi toată ziua.
Poţi mirosi toată ziua.
Era ceva ce puteam cumpăra de pe Amazon,
în loc să venim până aici, la Marrakech?
Nu, dar avem site.
- Aveţi site? - Da.
- Dacă am fi comandat de pe site... - Da.
...puteam să rămânem în Statele Unite.
Da, cred că da.
- Mulţumesc. - Mă bucur că v-am văzut!
- Pa-pa! - Pa!
- Pe data viitoare! - Ne întoarcem peste o săptămână.
Bine.
În sfârşit, căutarea noastră epică se încheiase.
Marocul m-a uimit: oamenii, generozitatea, muzica,
dragostea lor pentru familie
şi tradiţiile lor culinare, vechi şi noi.
Şi, cel mai important,
mi-a plăcut să împărtăşesc experienţa cu o colegă amuzantă
şi cu marele meu prieten.
Sigur, vorbesc despre cămilă.
LA DRUM CU CONAN O'BRIEN
- Domnule, aveţi ouă? - Ouă. Da, ouă.
Aveţi... ouă?
E deplasat.
Subtitrarea: Violeta Osman