Žemė.
Lopšys neįsivaizduojamam grožiui ir pribloškiančiam stebuklui.
Nesuvokiama. Neįtikėtina.
Ši planeta tyčiojasi iš mūsų prastų pastangų ją apibūdinti.
Taip, kad iš tiesų įvertintum šios planetos stulbinamą didybę,
kartais ją tenka išniekinti.
Štai Išniekintojas.
Jo prigimtis yra bjauri, paviršutiniška ir nedora.
Kadaise gerbtas pokalbių laidų vedėjas,
jį išstūmė besikeičianti ekosistema į sausesnį ir atšiauresnį klimatą.
Savaitinį tinklalaidžių pasaulį.
Čia, neturėdamas gyvos auditorijos,
šis klounas su bukomis,
mažytėmis lėlinėmis akimis
yra priverstas maitintis menkiausiu kąsneliu,
atsitiktiniu gerbėjo skambučiu.
Sujaudintas jų minimalaus entuziazmo,
jis nekviestas tyrinėja atokias žemes,
trokšdamas pripažinimo,
retos asmenukės.
Tai beprotybė.
Tai beviltiškumas. Tai chaosas.
Tai Konanas O'Brajanas turi vykti.
Marokas.
Kaskart prieš filmavimą turiu pasirūpinti,
-kad plaukai gerai atrodytų. -Visai ne.
SONA MOVSENIAN KONANO ASISTENTĖ
-Konanai! -Ne, Sona, norėjau pasakyti ne tai,
nesakau, kad atrodo prastai.
Tiesiog nemanau, kad gali suvaldyti tai,
kas vyksta ant tavo galvos.
Galiu, pone. Į plaukus dedu daugybę priemonių.
Vadinasi, tokius tavo plaukus matau jau sutvarkytus ir prižiūrėtus.
Aš tik... Ir sakau tai...
Sona, tai ir komplimentas, nes tavo plaukai galingi.
Jie yra tavo stiprybės šaltinis. Ką jiems darai?
-Drėkinu arganų aliejumi. -Kas tai?
Kažkas iš... Lyg marokietiškas aliejus.
Matyt, jis gaunamas iš medžių, augančių tik Maroke.
O tada iš jų išgauna aliejų.
Maroke kertami medžiai, kad sutramdytų tavo plaukus.
Todėl ten yra dykuma.
Kadaise ten buvo kaip Airijoje,
kol Sona nepradėjo tramdyti savo plaukų.
-Taigi, jį reikia gauti iš Maroko. -Taip geriausia.
Svarbiausia buvo pasirūpinti, kad darbuotojams netrūktų
plaukų priežiūros priemonių.
Ir jei dėl to reikėjo lydėti Soną...
SAHAROS DYKUMA MAROKAS
...į vieną nuostabiausių pasaulio šalių,
buvau pasirengęs aukotis.
Atsivežiau tave į dykumą, esame pačiame vidury niekur.
Jaučiuosi lyg natūralioje aplinkoje.
Gal turėtum čia pasilikti.
Ne, nenorėjau tavęs įžeisti,
bet gal turėtum čia pasilikti ir daugiau nesirodyti.
Gerai, bet tai ne įžeidimas.
Ar man ir toliau mokės už tinklalaidę, net jei joje nedalyvausiu?
Nedirbimą man pavertei meno forma.
Taip.
Atsivežiau tave čia dėl šio marokietiško arganų aliejaus.
-Skridau pirmąja klase. -Gerai.
Man patinka, kad duoda medžiagines servetėles.
Nes ekonominėje klasėje popierius, tiesa?
Kas ta ekonominė klasė?
Gerai.
-Ne, kas tai? Atskiras lėktuvas? -Ne.
-Ne... -Tame pačiame lėktuve?
Dauguma žmonių sėdi ekonominėje klasėje.
Kur? Priekyje? Šone? Kur?
-Gale. -Gale dar kažkas yra?
O kaip manei?
Bagažas ir arkliai. Nežinojau.
Maniau, kad gale yra vyno rūsys.
Norėčiau sužinoti, iš kur gaunamas arganų aliejus.
Jis gaunamas iš medžio.
Dabar esame Rytų Maroke,
o man sakė, kad aliejus gaunamas Vakarų Maroke.
Reikia nusipirkti pirmosios klasės bilietų ir vykti į Vakarų Maroką.
Žinai, apie ką vis galvoju?
-Apie ką? -Rimtai.
-Ar žinai sceną iš... -Leisk atspėti. „Įkaitusi konkurencija“.
Ne! Kad taip būtų!
Apie tai nuolat galvoji.
Žinau. Ne, galvoju apie „Kosminius kiaušinius“.
Pameni, kaip filme „Kosminiai kiaušiniai“ eina per dykumą?
Juokinga. O aš galvojau apie Deivido Lyno „Arabijos Lorensą“.
-Gerai. -O tu apie „Kosminius kiaušinius“.
Taip, gerai. „Arabijos Lorensas“. Žinoma.
Bet filme „Kosminiai kiaušiniai“ jie eina tomis kopomis.
Taip, juk filme „Arabijos Lorensas“ niekas nevaikšto kopomis.
Tas filmas toks ilgas.
O kiek trunka „Įkaitusi konkurencija“?
Šešios maždaug valandos trukmės serijos.
Taigi, dvigubai ilgiau už „Arabijos Lorensą“.
-Taip. Ir... -O tu žiūri.
Dabar jau žiūriu kitą. „Už universiteto ribų“.
-Kas tai? -Dar vienas serialas apie ledo ritulį,
tik šįkart apie universiteto ledo ritulininkus
ir kiekvieno iš jų meilės gyvenimą.
Pirmasis sezonas buvo apie Garetą ir Haną.
Žinai, kas nutiks, bet smagu stebėti, kaip iki to prieinama.
Be to, tarp jų stipri trauka. Labai malonu žiūrėti.
Padariau klaidą ir paieškojau informacijos „Instagram“.
Dabar visas turinys apie serialą „Už universiteto ribų“.
Bet žinai ką? Visai patinka...
Žinojau, kad Sona gali apie tai kalbėti valandų valandas ar kelias dienas.
Tad trumpam užsukau aplankyti vieno savo gerbėjo iš Maroko.
-Jasirai, kaip tu? -Labas, Konanai.
Iš kurio Maroko miesto esi?
Iš Kasablankos.
Ar filmas „Kasablanka“
kaip nors primena tau pažįstamą Kasablanką?
Net nežinau. Nesu jo matęs.
Ką? Nesi matęs „Kasablankos“?
Atvyksiu į Kasablanką
ir parodysiu tau filmą „Kasablanka“.
Tada vaikščiosiu su lietpalčiu ir skrybėle, gerai?
O tave aprengsiu prancūzų karininku.
Nesuprantu nė vienos iš šių užuominų.
Man nesvarbu, ar supranti, Jasirai.
Papasakok šiek tiek apie save. Kuo užsiimi?
Esu projektų vadovas konsultacijų įmonėje.
Dažniausiai kalbuosi su už mane labiau patyrusiais žmonėmis
ir klausiu: „Ar padarei tai, ką žadėjai padaryti?“
Tada atnaujinu failą. Tokia mano diena.
Jasirai, tai filmo „Kasablanka“ siužetas.
-Būtent apie tai jis. -Tiesa?
Taip, apie duomenų tvarkytoją, kuris visų klausinėja:
„Ar jau baigėte?“ O pabaigoje viską įrašo į failą,
visi sėda į lėktuvą ir išskrenda. Labai geras filmas.
Negaliu patikėti, kad jo nematei.
KASABLANKA MAROKAS
-Jasirai, kaip tu? -Labas.
-Malonu tave matyti. -Sveikas atvykęs į Kasablanką.
Nuostabu. Akimirką pagalvojau: „Marokas - kaip šaunu.
Iš abiejų pusių tas pats žodis.“
Tada supratau, kad atvirkščiai būtų „Sakoram“, o ne „Marokas“.
-Beprotybė. Net nežinau... -Apie ką kalbi?
Tada supratau, kad klystu,
bet vis tiek taip pradedu laidą.
-Taip. -Taip elgiasi beprotis.
Atsiprašau.
-Atsiprašymas priimtas. -Gerai.
-Pabandyk nusiraminti.
Tavo džiaugsmas mane pamačius gal net per didelis.
Ar po mūsų pokalbio pažiūrėjai filmą „Kasablanka“?
-Dvidešimt minučių. Atsiprašau. -Tai dar blogiau...
Blogiau, nei visai nežiūrėti. Koks tavo mėgstamiausias filmas?
„Keršytojai. Pabaiga“.
Tau nerūpi filmas „Kasablanka“, bet patinka „Keršytojai. Pabaiga“,
kuriame jie renka akmenis pirštinei.
„Turime užbaigti tą pirštinę.“
Supranti? Ką jie darys, parduos ją per „Etsy“?
BEGALYBĖS PIRŠTINĖ (SU BEGALYBĖS AKMENIMIS) 5800 USD
Visai neblogas pokštas.
Juk jūs, jaunimas, naudojatės „Etsy“, tiesa?
Taip.
Vėliau šiandien turėsiu nusižudyti.
Atsiprašau... Įspėjimas. Bus kalbama apie savižudybę.
Bet aš nusižudysiu.
Įspėjau. Negalite pykti, nes perspėjau.
Ar kol kas smagu su manimi? O gal manai, kad esu kvailys?
Man patinka.
Tikrai.
-Ar tavo tėtis matė „Kasablanką“? -Nežinau. Manau, kad ne.
-Ar jis matė „Keršytojus. Pabaigą“? -Ne. Jam labiau patinka dokumentika.
Taip. Tokia mano karta.
Sendami žiūrime vien dokumentiką.
-Taip. -Nemačiau „Keršytojų. Pabaigos“,
bet mačiau Keno Burnso dokumentinį filmą apie „Keršytojus. Pabaigą“.
Paskutinį kartą desperatiškai mėgindami įveikt Tanosą, grėsmingą ateivį karo vadą,
Geležinis žmogus, Kapitonas Amerika, Išmanusis Halkas ir Skruzdėliukas
panaudoja pavogtas Pimo daleles ir nukeliauja į 2012-ųjų Niujorką,
kur aplanko Starko bokštą,
o 2012-ųjų Halkui perpildytame lifte liepiama lipti laiptais.
„Lipk laiptais. Nekenčiu laiptų. Tiek daug laiptų.“
Halkas.
-Prašei susitikti su tavo šeima. -Taip.
Labai malonu.
-Sveiki, pone. -Sveiki atvykę.
-Kuo jūs vardu? -Ajubas.
JASIRO BROLIS
-Kaip jūs? -Jūs tėtis.
ABDELAS JASIRO TĖVAS
-Taip. -Malonu.
Ačiū, kad priėmėte į namus.
Kaip arabiškai pasisveikinti?
Assalamu Alaikum.
Tai ką čia turim? Jūs perkat akinius po tris?
Taip?
Taip, dabar jaučiuosi atstumtas.
Pasinaudosime Holivudo magija.
Visi pažvelkime į kamerą.
-Žiūrėkite į tą kamerą. -Gerai.
Uždėkite akinius ir jaunėliui.
-Taip. -Štai taip.
-Patinka mano humoras? -Taip.
Jis į viską atsakys „taip“.
-Ar nori, kad išeičiau iš namų? -Taip.
Lankantis kieno nors namuose įprasta atnešti dovaną.
Todėl atnešiau šitai. Čia jums.
-Ačiū. -Patinka?
Ji stovėjo koridoriuje, kai įėjome.
-Bet noriu, kad ją pasiimtumėte. -Labai ačiū.
Dar noriu jums padovanoti šitai.
-Atėjau ne tuščiomis. -Ačiū. Labai ačiū.
Dar turiu jums... štai šitą.
Taip, tai anūkas. Atvežiau jį, kad derėtų prie šito.
Labai malonu. Jasiro tėtis paruošė arbatos.
Atnešė užkandžių. Nuostabu.
-Labai ačiū. -Prašom, prašom.
Jis parodys, kaip pilti arbatą.
Taip.
Oho. Iš labai aukštai.
Jam tai įgimta.
-Gerai. Šiek tiek išliejai. -Išliejai.
Atsiprašau.
Matei filmą „Kokteilis“ su Tomu Kruzu?
-Labai geras. -Taip.
Šitą matei, bet „Kasablankos“ žiūrėti nenori.
Paklausk, ką galėčiau pasakyti arabiškai, kai gersime arbatą.
Bismillah.
-Bismillah. -Bismillah. Geriame Dievo vardu.
Šaunu.
Tai tradiciniai marokietiški sausainiai.
Ar jie dažnai taip daro?
-Labai skanu. -Taip.
Turiu atsargiai kalbėti, nes jei svečioje šalyje pagirsiu maistą,
Stenlis Tučis gali paduoti teismą...
Pakviesk savo draugus valgyti kartu.
Nori, kad komanda paragautų?
-Taip. -O aš sakau „ne“.
Jiems nieko. Labai skanu, bet jūs niekada nesužinosite.
Manau, turėtume Kasablankoje kartu su Jasiru pažiūrėti „Kasablanką“.
-Manau, jums labai patiks. -Taip.
„KASABLANKA“
-Semai. -Taip, viršininke?
Jei Kasablankoje dabar 1941-ųjų gruodis, kiek valandų Niujorke?
Ką? Mano laikrodis sustojo.
Turbūt Niujorke visi miega. Turbūt miega visa Amerika.
-O Dieve! -Dievulėliau.
O, žmogau.
O tuo metu Sacharoje...
-Čia Mohamedas, o čia Validas. -Taip.
-Ačiū, kad padedate. -Prašom.
Papasakokite apie kupranugarį.
Juos nuolat matome nuostabiuose filmuose.
Jis tau atsako, tiesa?
Taip. Jūs vaidinate filmuose. Kas nutiko...
Kai jis laimingas, taip daro.
-Jis labai laimingas. -Taip rodo džiaugsmą?
-Vadinasi, mano santuoka puiki. -Taip.
Nori mane pabučiuoti?
-Geras, tiesa? -Taip. Labai geras.
Ar kupranugariai kartais pešasi, ar dažniausiai sutaria?
-Šitas kupranugaris yra vadas. -Vadas!
Šis kupranugaris - vadas.
O šis su antsnukiu.
-Jis su antsnukiu. -Taip.
Per daug kalba apie „Už universiteto ribų“?
-Jis labai piktas. -Ei
Noriu paklausti apie kupranugario kojų pirštus.
Manau, jie turi po du pirštus.
Ar nori ko nors paklausti apie juos?
-Apie kupranugario kanopą? -Taip.
Kodėl apie jį kalbi?
Apie ją prabilau todėl, kad scenaristas ir prodiuseris Chosė
laiko lentą su užrašu „atkreipk dėmesį į pirštus“.
Matyt, jis manė,
kad tai pagerins laidą.
Tai kokį pokštą norėjai pasakyti, Chosė?
-Apie kupranugario kanopą. -Aišku.
-Kuo vardu šis kupranugaris? -Šitas vardu...
„Šampano problema.“
-Taip! -„Šampano problema.“
O kuo vardu nenaudėlis?
-„Coca-Cola Zero“? -Taip.
Ant kurio kupranugario geriausia joti, atsižvelgiant į mano charakterį?
-Į tavo charakterį? -Taip.
Manau, ant „Coca-Cola Zero“.
Vadinasi, turėčiau joti ant kupranugario, kurį pavadinome pimpiu?
Taip, ant šito.
Ant „Coca-Cola Zero“, nes jis didesnis.
-Ir pimpius. -Taip.
Atsiprašau.
Taip, josiu ant pimpiaus.
Šiandien tai sakau jau antrą kartą.
Taip!
-Josi ant jo! -Josiu ant pimpiaus
dieną ir naktį.
-Taip! -Duok penkis.
Duok penkis. Pasakiau, kad josiu ant pimpiaus
Dieną ir naktį.
Supratau.
Jei kupranugariai nepatinka, gal norėtum būti užkastas smėlyje?
Tai senovinė gydomoji procedūra.
Didžiausia mano gyvenimo baimė yra būti taip užkastai.
Ar žiūrėjai paskutinį „Euforijos“ sezoną?
Ar žiūrėjote paskutinį „Euforijos“ sezoną?
-Ne. Niekada nežiūrėjau. -Gerai.
Aš irgi. Nemanau, kad mačiau net pirmą sezoną.
Neitas užkastas... po žeme.
Niekas iš mūsų nematė to serialo.
Žinau tik tiek, kad žmonės būna klubuose, o jų blakstienų tušas nubėgęs.
Kiek laiko turime būti šiose duobėse?
Tik penkias-septynias minutes.
-Penkias-septynias? -Taip.
O Dieve.
-Gerai, gali... -Dega visas kūnas.
Sona, žinau, kad nepatogu, bet kai užbersime daugiau karšto smėlio,
pasijusi geriau.
Prisiekiu Dievu, tokį sapną sapnavau gal 50 kartų.
O dabar tai vyksta.
Kodėl?
-Ne. -Ne?
-Tik iki čia. -Tik iki čia?
-Nori mane nužudyti! -Užpyliau per aukštai?
Žinote ką? Aš praleisiu.
Sona, mums reikia saugos žodžio. Kokio norėtum?
Gal „ištraukite mane iš šito suknisto smėlio“?
-Nesikeik. -Atsiprašau.
Gal „daugiau nenoriu čia būti“?
Su keiksmažodžiais geriau.
„Ištraukite mane iš šitos sumautos nesąmonės, prašau“?
Karšta.
Dega. Organai vienas po kito atsijungia.
Kepenys.
Ir inkstai atsijungė. Palaukite.
Penis atgyja.
Keista.
Sveikas sugrįžęs, bičiuli.
-Kaip jautiesi, Sona? -Gerai.
Labai šilta ir jauku.
Jaučiuosi lyg grįžęs į gimdą.
Sakė, kad daugiausia septynias minutes. Jie jau seniai išėjo, Sona.
Taip.
Ką tik mačiau gimstant kupranugarį, o dabar jis jau paauglys.
Kai mus užkasė, mačiau kupranugarį pradedantį studijuoti teisę.
O dabar jis jau dirba teisininku prestižinėje Manhatano įmonėje.
Gal per daug?
Dabar jau mielai priimčiau mirtį.
Jau pajuokavai, kad kupranugaris gimė ir jau tapo paaugliu.
-Niekas nesijuokė. -Šitas pokštas konkretesnis.
Tada nusprendei: „Dar pratęsiu tą pokštą apie seną kupranugarį...“
Maniau būti užkastai yra košmaras,
bet didžiausias košmaras yra mirti šalia tavęs.
Iki pat galo laidysi pokštelius.
Mačiau, kaip skorpionas šliaužė link manęs,
bet išgirdo mano pokštus ir pasitraukė už to tolimo kalno.
Lankau amazigų gentį, tiesa?
Taip.
Amazigų kultūrai daugiau nei 4000 metų.
Jie davė pasauliui tadžinų patiekalus, kuskusą, kilimus
ir nuostabius papuošalus. Jų indėlis didžiulis.
O čia Aiša.
-Taip, Aiša. -Čia jos namai?
JUSEFAS VERTĖJAS
Sakė, atvyko iš kito klajoklių kaimo.
Jis yra maždaug už 250 kilometrų.
Jie atjojo kupranugariais ir persikėlė čia,
nes norėjo pakeisti gyvenimą
ir būti arčiau vietų, kur gali rasti vandens.
Ji sakė, kad čia gyvena jau dvejus metus.
-Ji visa tai pasakė? -Ji tik atvyko ir...
Ji pasakė vieną žodį.
Paprašyti arbatos?
-Arbatos. -Kvieti mane arbatos?
-Taip. -Žinoma.
Būtų didelė garbė su tavimi išgerti arbatos.
Gali pasakyti Aišai, kad labai malonu?
Prašom!
Ji sako, kad esi labai laukiamas.
-Labai ačiū. -Taip.
Pilti iš aukštai čia svarbu, tiesa?
-Iš aukštai? -Taip.
O kas nutinka, kai pradeda silpti regėjimas? Tik smalsu.
Pavydžiu tai srovelei. Neklausk.
Sysiukas.
Gudruolis. IMAX.
Skanaus!
Aiša.
-Ačiū. -Skanaus!
Tai svetingumo dalis.
-Nes užsukus į klajoklių palapinę... -Ačiū.
...visada duodama pavalgyti.
-Kaip vadinama ši duona? -Medfouna.
„Medfouna“ - tarsi berberiška pica.
Atsiplėšti gabalėlį?
-Taip, mažą. -Tik mažą gabalėlį?
-Labai skanu. -Taip.
Jaučiasi akmens dūmo skonis.
Kartoji, kad galiu paimti mažą gabalėlį.
-O negaliu atsiplėšti didelio? -Čia paskutinis.
Paskutinis? Koks tu šeimininkas? Mano ūgis yra 1,93 metro.
Mano brolis Nilas būtų suvalgęs tai lyg Komunijos paplotėlį.
-Žinai ką? Atsiprašau. -Taip.
Per daug kalbu. Atėjęs į svečius visada stengiuosi suvalgyti kuo daugiau.
Ir nemeluosiu...
kartais į kišenes prisidedu folijos,
kad galėčiau įsidėti maisto ir išsinešti.
Nori šitą pasiimti?
-Dar nebaigiau kalbėti. -Gerai.
Nesuprantu, ką sakai.
Aiša gailisi įsileidusi mane į palapinę. Tai akivaizdu.
Nori, kad išeičiau.
„Vulture“ mane apibūdino kaip „sunkiai pakenčiamą“.
„TheWrap“ rašė, kad manęs „greitai tampa per daug“.
„IndieWire“ rašė: „Tas vyrukas - šiknius.“
-Noriu tau padėkoti... Aiša... -Gerai, gali pasiimti ir šitą.
-Galiu pasiimti? -Taip.
Aiša, noriu tau padėkoti. Labai ačiū.
Kad gautume Sonai arganų aliejaus, turėjome palikt dykumą ir vykt į Marakešą.
Deja, pirmosios klasės skrydžių nebuvo.
-Sona? -Taip?
Kai liepiau pasirūpinti transportu, turėjau omenyje automobilius.
Tai, ką darome dabar,
žmonės darė prieš kelis tūkstančius metų.
Beprotybė.
Žinai, po šiuo apdaru nieko nedėviu.
O Dieve.
Balnas krypsta į dešinę, o aš į kairę.
-Taip. -Gerai.
Ar pastebėjai, kad smėlis rudas ir kupranugariai rudi?
-Žinai, kas tai? -Kas?
Kupranufliažas.
-Kupranufliažas. -Manau, judėkime toliau.
O man atrodė, kad šitas visai geras.
-Tau tai pasirodė geras pokštas? -Jį sugalvojo Chosė.
KUPRANUFLIAŽAS
-Gerai. Chosė „Kupranugario Kanopa“ Arojo? -Taip.
Sona, pažiūrėk į mūsų šešėlius.
-Kaip gražu! -Nuostabu, tiesa?
Įsivaizduoji, jei vietoj trijų išminčių
prie Jėzaus ėdžių būtume atvykę mudu?
O Dieve.
Ir būtume viską sugadinę.
-Aš nebūčiau atnešusi dovanos. -O aš būčiau ką nors pasiėmęs.
-Ne! Iš Jėzaus? -Taip. Atsiprašau.
Sona, nemanau, kad kupranugariais galime nukeliauti iki Marakešo.
-Sona, kai įsigijau šį automobilį... -Taip.
...rinkausi jį dėl išvaizdos.
Net nepagalvojau įlipti ir patikrinti, ar tilpsiu.
-Tu šiame automobilyje visai netelpi. -Ne.
Pažiūrėk, kokia didelė vairo laisvoji eiga.
O važiuojame tiesiai.
O Dieve. Nesijaučiu saugi.
Žinai kodėl? Nes tu nesi saugi.
Taip automobilius vairuodavo senuose ketvirtojo dešimtmečio filmuose.
-Netikruose filmuose? -Taip.
Atvažiuoju. Turiu ten nusigauti. Turiu pasiekti Makredžio daržinę.
Susitiksiu su Džimiu Kagniu ir Hamfriu Bogartu, supranti?
Labai karšta.
Karšta kaip Supermeno subinėje, degančioje kriptonito ugnyje.
Dar vienas dalykas.
-Nėra kondicionieriaus. -Taip.
Montažo režisierius Matas Šo davė ventiliatorių.
-Štai, bičiuli. -Taip. Jis veikia visu pajėgumu.
Pažiūrėk, kaip arti tavo veido.
Nuo jo man dar karščiau.
Nustatytas režimas yra „mirštančio senuko paskutinis atodūsis“.
Greičio kalnelis. O Dieve.
Nagi. Greičio kalnelis ištiesino vairą.
Juokiuosi, nes tai labai pavojinga.
Bet jei man kas nors nutiks, mama labai ant tavęs supyks.
Neleisiu, kad tau kas nors nutiktų.
Nufilmuosiu, kaip vairuoji.
Sveika, Nadia. Noriu, kad žinotum: puikiai rūpinuosi tavo dukra.
O Dieve. Visai neketini pristabdyti prieš kalnelius?
-Ne. Kupranugariai eina per kelią. -O Dieve.
Nuostabu, tiesa? Gerai, kas tau labiau patiko?
-Važiuoti automobiliu ar kupranugariu? -Kupranugariu.
-Taip, ant jo buvo daugiau vietos kojoms. -Taip.
Kupranugaris nebandė mūsų nužudyti.
Be to, kad ir kaip keistai tai skambėtų,
kas dešimt minučių šitas automobilis stoja šikti.
-Man tai primena kelią į Vegasą. -Taip.
Ar kada nors važiavai į Vegasą?
-Seniau teko. -Taip.
Važiavome aš, Rodmanas, Gregas ir Robas LaZebnikas.
Apsistojome labai pigioje vietoje prastame miesto rajone.
-Tikrai? -Taip, ir jautėmės apgailėtinai.
Mes nelošiame ir negėrėme.
Vadindavome save „Mižniais patruliais“, nes buvome mižniai.
O Dieve! Žiūrėk, restoranas „Argan“! Lažinuosi, kad jie turi arganų aliejaus.
-Gali mane čia išleisti? -Nemanau, kad veikia stabdžiai.
Tad važiuosiu toliau, bet arganų aliejaus gausime vėliau.
Vykstame į Marakešą. Kelionė truks devynias valandas.
-O Dieve. -Tikiuosi, paėmei kasetę su įrašyta knyga.
Nėra kasetinio grotuvo.
Gerai, tada tiesiog... Esu išmokęs kelias knygas atmintinai.
Kokias?
Dvyliktas skyrius.
„Prisipažinęs įvykdęs tris šiurpiausias kada nors užfiksuotas žmogžudystes...
-Edas Geinas tyrėjams pasakojo... -O Dieve!
daugiau nei 40 kartų naktimis lankęsis vietinėse kapinėse
iškasti neseniai palaidotų kūnų.“
Pagaliau atvykome į Marakešą,
o pirmiausia aplankiau vieną garsiausių šiuolaikinių Maroko menininkų.
Čia Hasanas Hadžadžas.
Esi išskirtinė asmenybė tiek Maroke, tiek visame pasaulyje.
Fotografavai Bili Ailiš, Rizą Ahmedą ir Cardi B.
Man didelė garbė, nes, regis, šiandien fotografuosi mane.
Taip, smagiai praleisime laiką. Parodysiu drabužius.
Tikiuosi, bent keli patiks.
-Šiuos drabužius sukūrei tu? -Taip.
Pažiūrėk!
Pažiūrėk.
-Apsaugo nuo ultravioletinių spindulių? -Galbūt.
Galbūt? Kalbi kaip tikras pardavėjas.
Hasanai, ką manai?
Manau, tinka.
Žinai ką? Esu sekso kulto lyderis,
bet naktį greitkelyje mane lengva pastebėti.
Tokio įvaizdžio ir siekiu.
Taip, manau, galime parinkti marokietiškus batus.
Hasanai, ar tau patinka? Patinka šie judesiai?
Manau, ne. Gal jau sustokime?
Neįtikėtina.
Jei kas nors iš mokyklos laikų pamatytų mane su šia sportine striuke,
-vėl mane primuštų. Taip. -Tikrai?
Neatrodo, kad vaidinu devintojo dešimtmečio situacijų komedijoj?
Supranti, ką turiu omenyje?
„KAIP SEKASI, DENI?!“ VAIDINA KONANAS O'BRAJANAS
-Labas, Hasanai! -Konanai!
-Kaip laikaisi, bičiuli? -Kaip tau sekasi?
-Gerai. Taip, gerai. -Man irgi neblogai.
Labai šaunu. Fotosesiją surengsime lauke.
-Būtent. -Tau patinka sukurti atmosferą,
todėl čia pakvietei garsų Maroko muzikantą
-Maruną. -Marunas Labandža.
GNAVA MUZIKANTAS
Kaip vadinamas šis instrumentas?
-Gimbris. -Nuostabu.
Trys stygos, vidurine grojama jos neprispaudus.
Neįtikėtina. Aš pasiruošęs. Vilkėsiu šį derinį.
Atrodau lyg varlė Kermitas, tapęs didžėjumi.
Pirmą kartą gyvenime bijau, kad kas nors nufotografuos po sijonu.
Ačiū, vyručiai.
Štai dar vienas bendras dalykas
tarp manęs, Cardi B ir Bili Ailiš.
Dabar einame į suką, turgų.
Tai tikras įvairių skersgatvių labirintas.
Pone Konanai, esu jūsų gerbėjas.
-Sveiki. -Sveiki atvykę į Marakešą.
-Sveiki, kaip jūs? Ačiū. -Malonu jus matyti.
-Čia mano draugė Sona. -Ačiū, kad atvykote į mano miestą.
-Mums čia patinka. -Nuostabi vieta.
-Ačiū. Koks malonus žmogus. -Gero laiko!
Šiame suke filmavo antrąjį filmą „Seksas ir miestas“.
Jame vyksta į Abu Dabį. Iš tiesų filmavo čia?
Taip. Taip.
Ar tai tas filmas, kuriame Kerė Bredšo vaikštinėdama
-netikėtai sutinka buvusį mylimąjį? -Aidaną.
Viena iš milijardo galimybių.
-Nežinau... -Esame čia jau dešimt minučių.
-Aidano dar nemačiau. -Nori jį pamatyti?
-Galiu kai ką pasakyti? -Taip.
Mačiau tą filmą „Seksas ir miestas“. Jos buvo Abu Dabyje,
o Sintija Nikson sako: „Merginos, Abu Dabyje yra ką veikti.“
-Tada pasako: „Abu Dabi dū.“ -Taip.
Abu Dabi dū!
Tai išgirdęs nukabinau nuo sienos plokščiaekranį televizorių
-ir išmečiau pro langą. -Gerai.
Nes taip apsidžiaugei, kad replika buvo puiki?
-Replika? -Taip.
Taip elgiuosi, kai esu patenkintas
nuostabia eilute komedijoje, išmetu televizorių pro langą.
Todėl negaliu žiūrėti savo laidos,
nes televizoriai skraidytų į visas puses.
Norėtumėte mėtų?
-Paimsiu mėtų, ačiū. -Pone, tai jos antra mėgstamiausia žolelė.
-Kiek kainuoja? -Nereikia.
Ne, jis sumokės.
-Malonu susipažinti. Sveiki. -Sveika, Sona.
Gražiai šypsaisi.
-Ačiū! -Assalamu alaikum.
Noriu parodyti kai ką ypatingo.
-Gerai. -Eikite paskui mane.
Kai paskutinį kartą tai išgirdau, likau nuogas skersgatvyje.
Sveiki!
-Džimis Karteris buvo mano parduotuvėje. -Žiūrėkit! Čia lankėsi Džimis Karteris.
Puff Daddy.
Puff Daddy čia lankėsi? Taip, Puff Daddy...
-Galiu kai ką pasakyti? -Taip?
Rodykite Džimio Karterio nuotrauką, bet Puff Daddy nuotraukos nerodykite.
-Tiesa, Sona? -Taip.
Būtent. Sutinku.
-Sveiki atvykę į Marakešą. -Ačiū.
Sona, visi, kas džiaugiasi manimi, džiaugėsi ir Puff Daddy.
Negaliu to vertinti per daug rimtai.
-Tiesa. -„O, čia ką tik lankėsi Sadamas Huseinas!“
„Koks puikus žmogus.“
-Noriu pufo. -Kas yra pufas?
Štai toks daiktas.
Tai marokietiškas pufas. Ką su juo darote?
-Ant jo sėdime. -Sėdite.
-Į vidų įdedama pagalvė. -Kuo nors prikemšate.
-Taip. -Gerai.
Ar kas nors nešioja kaip kepurę?
-Ar gali būti kepurė? Leisk pabandyti. -Tai ne kepurė.
Ne kepurė? Vadinasi, užsidėjęs ją ant galvos klystu. Atrodai susierzinęs.
-Ne, tai ne kepurė. -Puiki kepurė.
Atrodo sunki.
-Bet gerai atrodo, tiesa? -Lauke 38 laipsniai.
Man reikia pufo.
-Ir žinai, kas geriausia, Sona? -Kas?
Šis kilimas dera prie užuolaidų.
Mano genitalijoms blogai.
Ledo ritulio komanda!
-Komanda! -Ledo ritulys!
-Jūs kanadiečiai? -Taip, bičiuli.
Puiku. Lažinuosi, čia vyksta kažkas iš „Įkaitusios konkurencijos“.
Juokauju.
-Užsukime čia. -Eikš pažiūrėti.
Parduoda gerus odos gaminius, tiesa?
-Labai ačiū. -Tiesiog taip pasakiau. Nežinau.
-Taip. -Gal čia vien klastotės.
-Neturiu klastočių. Viskas rankų darbo. -Taip, rankų darbo.
-Sona, žinai žaidimą „slėpynės“? -Taip.
O čia „slėpynės suke“.
Suki, suki.
Atsiprašau Sintijos Nikson. Mano pokštas buvo beveik toks pat prastas.
Abu Dabi dū!
Berberų vaistinė.
Tai eukaliptų kristalai.
-Kaip juos... Malonu. -Puiku, tiesa?
Oho.
Tai lyg metamfetaminas koaloms.
-Eukaliptų kristalai. -Taip.
Ką tik nukeliavau laiku atgal.
Sveikas, Džordžai Vašingtonai. Šitai? Taip rengiamės 2026 metais.
Ar turite ko nors sveikatai?
Kam? Imunitetui?
Kad galėtum patenkinti žmoną.
-„Žvaigždžių karų“ arbata. Gerkite. -Šitą gerti?
Taip. O štai rezultatas.
-Rezultatas bus toks? Taip. -Taip.
Kad pasiekčiau tokį rezultatą, reikėtų sudėtingos operacijos
ir 35 donorų.
Gerai, Sona, žinai, kad mėgstu odos gaminius.
Čia mesjė Lelou. Mesjė Lelou?
Jis menininkas. Puikus siuvėjas.
Pasakyk jam, kad vedu „Oskarų“ ceremoniją,
didžiausią apdovanojimų ceremoniją žmonijos istorijoje.
Po „Auksinių gaublių“ ir MTV kino apdovanojimų.
Noriu vilkėti odinį smokingą. Marokietiškos odos smokingą.
-Gerai. -Kai jis išmatavo mane,
ar paklausė, kam Mikelandželo Dovydui reikalingas odinis smokingas?
Ar tai geriausias kūno sudėjimas,
su kuriuo teko dirbti?
Pažiūrėk. Kaip gražu.
-Taip. Man patinka užuosti savo... -Nuostabu, tiesa?
Dabar nuolat mane uostysi.
Ne, ačiū.
Palauk. Tai balti odiniai marškiniai.
Tokius Džimas Morisonas vilkėjo per išleistuves.
Šaunu. Stilinga.
Tokius Lenis Kravitzas vilkėjo per išleistuves. Neblogai, tiesa?
Taip, neblogai. Geriau.
Tokius per išleistuves vilkėjo tas tavo mėgstamas vaikinas iš „Žigolo“.
-Turbūt. Taip. -Taip, net...
-Net nežinau jo vardo. -Breisas?
Beprotybė. Ar vos nepavadinai dvynių dviejų tos laidos vyrukų vardais?
Taip. Beveik.
Ligota. Atsiprašau. Mes visada taip. Tau patinka.
Niekas neapsimeta, kad linksminasi, taip puikiai kaip jūs, pone. Geriausias.
Apsivilkime.
-O varge. -Net nepasakysi.
-O Dieve. -Neįtikėtina.
-Netrink manekeno. -Galiu jį pasiimti?
Vos nenukirtai... Galiu jį pasiimti?
Sveiki atvykę į 2027 m. „Oskarų“ ceremoniją. Vedėjas Konanas O’Brajanas.
Čia beprotybė.
-Šaunu. -Nuostabu.
-Gali su juo judėti? -Ne.
Negaliu. Atleiskite, bet tai turi būti labai užgniaužto žmogaus fetišas.
„Man patinka oda, bet... oficiali oda.“
Štai taip. Puiku, vyručiai.
-Pažiūrėkite. -Mano komanda.
Mano skaičiavimu,
Konanas nusipirko odinį smokingą, šiltą švarką, odinį kelioninį krepšį
ir arbatos erekcijai.
Maniau, į Maroką atvykome apsipirkti man.
Sona, ką darai? Ką tik užgrobei mano užkadrinį balsą?
Vargšas Konanas. Atsiprašau, kad per mažai galėjai kalbėti.
Gerai, Sona, eikime nupirkti tau to brangiojo aliejaus.
Štai ir ji, „Les Sens de Marrakech“.
-Sveiki. -Sveiki, kaip laikotės?
-Gerai, o jūs?
Mano draugė Sona dievina arganų aliejų.
IKRAMA B. PARDAVĖJA
-Dievinu. Naudoju plaukams ir odai. -Jis tinka viskam.
Gal ir tau reikėtų nusipirkti. Tavo oda labai sausa.
-Mano oda gana sausa ir pleiskanoja. -Sausa oda.
Taip, pažiūrėk. Atrodo kaip vištos koja.
-Pažiūrėk. Patinka? -Aliejus tai sutvarkys.
-Ar ne? -Arganai sutvarko viską.
-Jai jo reikės labai daug. -Taip.
Ar turite didelį kibirą arganų aliejaus, į kurį galėtume panardinti jos galvą
-ir palaikyti 24 valandas? -Taip, turime.
Ten didelis butelis.
Jo jai pakaks dviem dienoms.
Ką galite pasiūlyti mano odai? Turite ko nors?
-Tavo odai... -Pažiūrėk, ji...
Turime rankų ir kūno kremų.
Kiek kartų per dieną turėčiau juo teptis?
-Tik kartą. -Nuostabu.
-Taip, kvepia Maroku. -Nuostabu.
Privalai pauostyti.
Apgavau ją.
-Kartais tai vadinama ilgalaike apgaule. -Nagi!
Žiūrėk, žmonės lauke. Sveiki, kaip jūs? Žinai ką?
Ji iš toli pamatė, kokios sudrėkintos mano rankos.
-Taip, tave užuodžia. -Žiūrėkite, rankos labai sudrėkintos.
Tavo rankos sudrėkintos!
Taip!
Valio!
Štai taip suvienijame žmones.
Kas čia?
-Dušo želė, pagaminta iš... -Ji pavadinta Konano vardu.
Sona ką tik man pasakė: „Štai tau želė, šikniau.“
-Jauti, kad rankos sudrėkintos? -Dabar lyg tikros rankos.
Taip.
Gali naudoti kas valandą.
Keista, anksčiau sakei kartą per dieną.
Ne, bet tavo oda labai sausa.
Sakiau, kad normaliai odai pakanka karto per dieną.
-Taip, o nenormaliam žmogui... -Bet tavo oda labai sausa,
todėl gali teptis kas minutę.
-Kas minutę? -Taip.
Sakei, kas minutę?
-Kas čia? -Tai jausmingas aliejus.
-Rašo „jausmingas“. -Jausmingas.
Ar jam naudoti reikia kito žmogaus, ar galiu naudoti vienas?
Nesakau, kad nenorėčiau kito žmogaus, bet supranti...
-Paimsiu vieną sau. -Gerai.
Ar netoliese yra parkas?
Jis keistas.
-Šiek tiek. -Taip, šiek tiek.
-Jis truputį... -Jis atrodo...
Kodėl jis taip į mane žiūri?
Nieko tokio, gali sakyti.
Jaučiu įtampą ar kažką panašaus.
Įtampą? Ne.
Dabar norėčiau
ko nors išgerti.
Ačiū, taip veikia žmones.
Mano buvimas šalia sukėlė tau įtampą ir nejaukumą?
Džiaugiuosi, kad taip toli ir brangiai keliavau,
kad nupirkčiau tau arganų aliejaus.
-Ačiū. -Ir būčiau pavadintas amžiaus iškrypėliu.
-Tai, ką darau, visai neiškrypėliška. -Kvapas išliks visą dieną.
Kvapas išliks visą dieną.
Ar galėjome tai nusipirkti per „Amazon“,
užuot keliavę iki Marakešo?
Ne, bet turime savo svetainę.
-Turite svetainę? -Taip.
-O jei būtume užsisakę svetainėje... -Taip.
...būtume galėję likti Jungtinėse Valstijose.
Taip, manau.
-Ačiū. -Gera jus matyti.
-Viso. -Viso gero.
-Iki kito karto. -Taip. Grįšime po savaitės.
Gerai.
Pagaliau mūsų didinga kelionė baigėsi.
Marokas mane sužavėjo: žmonės, jų dosnumas, muzika,
meilė šeimai
ir senos bei naujos kulinarinės tradicijos.
O svarbiausia,
man buvo smagu šia patirtimi dalytis su linksmu bendradarbiu
ir puikiu draugu.
Žinoma, kalbu apie kupranugarį.
-Pone, ar turite kiaušinių? -Kiaušinių? Taip.
Ar turite... kiaušinių?
Tai beprotybė.
Išvertė Domantė Jančiūnaitė