Země.
Kolébka nepředstavitelné krásy a ohromujícího zázraku.
Nepochopitelné. Ohromující.
Tato planeta se vysmívá našim chabým schopnostem ji popsat.
Ano, abyste skutečně ocenili ohromující velikost této planety,
musíte ji někdy zničit.
Pohleďte na toho ničitele.
Jeho charakter je odporný, nízký a zvrácený.
Kdysi byl pyšným moderátorem talk show,
ale změny ekosystému ho přivedly do suššího a drsnějšího klimatu.
Týdenní podcast.
Bez publika je donucen
tento klaun s tupýma malýma očima,
očima špatně namalované panenky,
si vystačit s náhodným
volajícím fanouškem.
Nedotčen pachem jejich slabého nadšení
se vydává do vzdálených zemí,
poháněn bezedným hladem po uznání
a příležitostných selfie.
Je to šílenství.
Je to bláznovství. Chaos.
Je to Conan O’Brien musí vypadnout.
Maroko.
Musím si na každé natáčení
- upravovat vlasy. - To kecáš.
SONA MOVSESIANOVÁ SPOLUMODERÁTORKA
- Conane. - Tak jsem to nemyslel.
Netvrdím, že vypadají špatně.
Ale podle mě nijak neovlivníš, co se ti na hlavě děje.
Ale ano. Dávám si do nich spoustu přípravků.
Takže tohle jsou tvoje vlasy potom, co sis je upravila?
Já jen říkám...
Ty víš, že ti lichotím, Sono. Máš mocné vlasy.
Jsou zdrojem tvé síly. Co s nimi děláš?
- Dávám si do nich arganový olej. - Co to je?
Je to olej z Maroka.
Získává se ze stromů, které nikde jinde nerostou.
Vylisují z nich olej.
V Maroku kácí stromy, aby sis mohla rozčesat vlasy?
Proto je tam poušť.
Kdysi to tam vypadalo jako v Irsku,
jenomže pak si Sona začala upravovat vlasy.
- Takže je k sehnání jen v Maroku? - Tam je nejlepší.
Zajistit zaměstnancům zásoby vlasových produktů
bylo vždy mou prioritou.
A jestli to znamená doprovodit Sonu...
SAHARA MAROKO
...do jedné z nejkrásnějších zemí světa, jsem ochoten takovou oběť podstoupit.
Odvezl jsem tě do pouště. Jsme uprostřed ničeho.
Cítím se tu skoro jako doma.
Možná bys tu měla zůstat.
Ne, já to nemyslel nijak špatně,
ale mohla bys tu zůstat, abych tě už neviděl.
Ale nemyslím to zle.
Budeš mi pořád platit za podcast, i když tam nebudu?
Povýšila jsi vyhazov ode mě na umění.
No jo.
Já tě sem vzal pro ten tvůj marocký olej.
- Letěla jsem první třídou. - Jasně.
Líbilo se mi, jak rozdávali látkové ubrousky.
V turistické třídě dostáváme jen papírové.
- Ne látkové. - V turistické?
Jasně.
- Co to je? Druhé letadlo? - Ne.
- V tom samém letadle? - Tam létá většina lidí.
Kde to je? Vpředu? Po stranách?
- Vzadu. - Vzadu něco je?
Co jsi myslel?
Kufry a koně. Nevím.
Myslel jsem, že tam je vinotéka.
Mě by zajímalo, jak se ten arganový olej získává.
Ze stromu.
Jsme ve východním Maroku,
ale ten olej je ze západního.
Měli bychom si koupit první třídu a zaletět tam.
Víš, na co musím pořád myslet?
- Na co? - Opravdu.
- Znáš tu scénu z... - Budu hádat. Ze Spalující rivality.
Ne! Kéž by!
Vždyť myslíš jen na to.
Ne, myslela jsem Spaceballs.
Jak tam jdou tou pouští?
Legrační. Mě napadl Lawrence z Arábie od Davida Leana.
- Jasně. - Ale ty vytasíš Spaceballs.
Jasně. Lawrence z Arábie.
Ale ve Spaceballs putují přes duny.
V Lawrencovi z Arábie přes ně nejdou.
Je to dlouhej film.
A co Spalující rivalita?
Má šest hodinových epizod.
Takže dvakrát delší než Lawrence z Arábie.
- Jo. - Na to koukáš.
Už ne. Teď sleduju Na vejšce.
- Co to je? - Taky o hokeji,
ale hokejisti jsou na vysoké
a je to o jejich milostných životech.
První série byla o Garrettovi a Hannah.
A i když vím, co se stane, je to poutavý.
Taky to mezi nimi jiskřilo, to je fajn.
Udělala jsem tu chybu, že jsem si to hledala na insta,
a algoritmus mi teď nabízí jen to.
Ale mně to ani nevadí, víš?
Věděl jsem, že Sona tohle vydrží hodiny, ne-li dny.
Tak jsem zašel navštívit svého marockého fanouška.
- Ahoj, Yassire. Jak se máš? - Ahoj, Conane.
Kde v Maroku bydlíš?
V Casablance.
Když koukáš na film Casablanca,
připomíná ti to Casablancu?
To nevím. Nikdy jsem ho neviděl.
Co? Tys neviděl Casablancu?
Zajedu do Casablancy
a pustím ti Casablancu.
Pak budu chodit v baloňáku a klobouku.
Tebe obleču jako francouzskýho strážníka.
To mi vůbec nic neříká.
To je mi fuk, Yassire.
Pověz mi o sobě něco. Čím se živíš?
Jsem projektový manažer.
Většinou chodím za zkušenějšími lidmi,
kterých se ptám: „Udělali jste to, co jste řekli, že uděláte?“
A pak si to zapíšu do složky.
Tak přesně o tom je Casablanca.
- Přesně o tomhle. - Jo?
Je o tom, jak se manažer ptá lidí:
„Máte to hotový?“ Pak to zapíše do složky
a odletí pryč. Je to hezký film.
Nevěřím, žes ho neviděl.
CASABLANCA MAROKO
- Jak je, Yassire? - Ahoj.
- Rád tě vidím. - Vítej v Casablance.
Je to úžasný. Na chvíli mě napadlo: „Maroko je skvělý,
čte se stejně popředu i pozpátku.“
Pak jsem se zamyslel a došlo mi, že pozpátku je to Okoram.
- Je to šílený. - Co to povídáš?
Pak mi došlo, že se mýlím,
ale začal jsem s tím celý pořad.
- Jo. - Tak se chová šílenec.
Omlouvám se.
- Přijímám. - Dobře.
- Tak jo. - Potřebuju, aby ses uklidnil.
Jsi z našeho setkání až moc nadšený.
Viděl jsi od našeho telefonátu Casablancu?
- Jen 20 minut. - To je horší než...
To je horší než to vůbec nevidět. Tvůj oblíbený film.
Avengers: Endgame.
Casablanca tě nezajímá, ale miluješ Avengers: Endgame,
kde jen hledají šutry do rukavice.
„Musíme tu rukavici dodělat.“
Chápete to? To jí pak prodají na internetu?
RUKAVICE NEKONEČNA (S KAMENY NEKONEČNA)
To je bezva vtípek.
Nebo už to lidi nedělají?
Moc ne.
Později se musím odpravit.
Omlouvám se, dáme tam varování. Možné zmínky o sebevraždě.
Ale já to fakt udělám.
Varování. Nemůžete se naštvat, protože jsem vás varoval.
Užíváš si to se mnou? Nebo myslíš, že jsem idiot?
Jo, dobrý.
Fakt.
- Viděl tvůj táta Casablancu? - Nevím, asi ne.
- A Avengers: Endgame viděl? - Má radši dokumenty.
Tak to moje generace má. Čím jsme starší, tím radši je sledujeme.
- Jo. - Já Endgame neviděl,
ale sledoval jsem o tom dokument s Kenem Burnsem.
Při zoufalém pokusu o porážku Thanose, obávaného mimozemského válečníka,
použijí Iron Man, kapitán Amerika, chytrý Hulk a Ant-man
ukradené Pymovy částice k cestě do New Yorku
roku 2012, kde zamíří do Stark Tower.
Hulka z roku 2012 pošlou ostatní z narvaného výtahu po schodech.
„Jít po schodech. Nesnášet schody. Moc schodů.“
Hulk.
- Seznámíš mě s rodinou? - Jo.
To je od tebe milé.
- Dobrý den. - Vítejte.
- Vaše jméno? - Ayoub.
YASSIRŮV BRATR
- Jak je? - Vy jste otec?
- Ano. - Těší mě.
Děkuji za pozvání.
Jak se řekne arabsky dobrý den?
As-salámu alejkum.
Co se tu děje? Kupujete balení brýlí po třech?
Tak to děláte?
Připadám si odstrčený.
Použijeme hollywoodský trik.
Všichni se podíváme do kamery.
- Támhle do té. - Ano.
Dejte je i prckovi.
- Jo. - To je ono.
- Baví tě mé vtipy? - Jo.
Na vše odpovídá „jo“.
- Mám odejít? - Jo.
Je zvykem přinést hostiteli dar.
Přinesl jsem tohle. Pro vás.
- Díky. - Líbí se vám?
Bylo to támhle v chodbě.
- Chtěl jsem, abyste to měl. - Děkuji.
A taky tohle.
- Nepřišel jsem s prázdnou. - Mnohokrát děkuji.
Taky jsem přinesl... Tohle.
Je to vnouček. Ladí s tím druhým.
Tohle je milé. Yassirův otec nám udělal čaj.
Přinesl pohoštění. Fantastické.
- Děkujeme. - Není zač.
Ukáže ti, jak nalévat čaj.
Ano.
Z pěkné výšky.
Jde mu to.
- Trochu jsem rozlil. - Rozlil jste to.
Omlouvám se.
Viděl jste film Koktejl s Tomem Cruisem?
- Krásný. - Vážně?
To jste viděl, ale Casablancu ne?
Co mám říct arabsky při pití čaje?
Bismilláh.
- Bismilláh. - Ve jménu Boha.
Bravo.
Tohle jsou tradiční marocké sušenky.
Děláte tohle často?
- Jsou vážně dobré. - Ano.
Musím si dávat pozor, když pochválím jídlo v cizí zemi,
mohl by mě žalovat Stanley Tucci.
Pozvěte ke stolu i přátele.
Chcete, aby ochutnal i štáb?
- Ano. - To nedovolím.
Nic nedostanou. Je to dobrota, a vy neochutnáte.
Měli bychom si s Yassirem pustit Casablancu v Casablance.
- Bude se vám líbit. - Jo.
- Same. - Ano, šéfe?
Když je v Casablance prosinec roku 1941, kolik je v New Yorku?
Co? Zastavily se mi hodinky.
V New Yorku nejspíš spí. Určitě spí celá Amerika.
- Bože! - Proboha.
No teda.
Mezitím na Sahaře.
- Tohle je Mohammed a tohle Waleed. - Ano.
- Díky za pomoc. - Za málo.
Povězte nám o velbloudech.
Pořád je vídáme ve filmech.
Odpovídá vám.
Ty hraješ ve filmech? Co je s ním?
Tak dělá, když je spokojený.
- Má radost. - Tak ukazuje radost?
- Tak to mám skvělé manželství. - To jo.
Dáš mi pusu?
- Ten byl dobrej, ne? - Vážně dobrej.
Perou se velbloudi mezi sebou?
- Tohle je šéf. - Šéf?
Vůdčí velbloud.
Tamten má náhubek.
- Má náhubek. - Jo.
Protože moc mluví o seriálu Na vejšce?
- Je vzteklý. - No tak!
Chci se zeptat na ty velbloudí packy.
Mají tam dva palce.
Chceš se na něco zeptat?
- Na velbloudí packy? - Jo.
Proč bych to dělala?
No, protože to má náš scenárista José na tabulce.
Má tam napsáno „Zmiň i velbloudí packy.“
Tak jsem myslel, že to náš pořad
nějakým způsobem obohatí.
Co jsi tím chtěl říct, José?
- Je tam napsáno „velbloudí pysky“. - Jo tak.
- Jak se jmenuje? - Tenhle je...
Luxusní problém.
- Jo! - Luxusní problém?
A ten potížista?
Coca-Cola Zero.
- Coca-Cola Zero? - Jo.
Který z nich se ke mně povahově víc hodí?
- Povahou? - Ano.
Asi Coca-Cola Zero.
Ten, kterého jsme označili za hajzla, je pro mě?
Ano. Ten.
Coca-Cola Zero. Je větší.
- A je to hajzl. - Ano.
Pardon.
Tak si ho osedlám.
To je podruhé, co jsem tohle dneska řekl.
Jo!
- Osedláš. - Budu na něm
jezdit dnem i nocí.
- Jo! - Placák.
Plácni si na to, že na něm budu
dnem i nocí.
No jasně.
Jestli vás velbloudi nezajímají, co se nechat zahrabat do písku?
Je to starodávná léčebná metoda.
Největší fóbii mám z toho, nechat se takhle zahrabat.
Viděl jsi poslední sérii Euforie?
Viděli jste poslední sérii Euforie?
- Já to neviděl. - Jasně.
Ani já. Neviděl jsem ani první.
Natea po krk zahrabou.
My to neviděli.
Vím, že tam tančí v klubech a teče jim řasenka. Nic víc.
Jak dlouho tam máme být?
- Pět až sedm minut. - Pět až sedm?
Proboha.
- Můžete. - Tělo mám v jednom ohni.
Je to nepohodlné, ale až na tebe naházíme víc žhavého písku, bude ti lépe.
Přísahám, o tomhle se mi zdálo tak padesátkrát.
A teď se to děje.
Proč?
- Ne. Tam ne. - Ne?
- Jen sem. - Semhle?
- Ty mě chceš zabít. - Moc vysoko?
Víš co? Já do toho nejdu.
Měli bychom mít nějaké heslo. Co by to mělo být?
Co třeba: „Vytáhněte mě, sakra, z toho písku“?
- Neklej. - Promiň.
Tak: „Já už tu nechci být, prosím“?
To první bylo lepší.
„Vytáhněte mě, kurva, ven, prosím“?
Pálí.
Pálí to. Selhávají mi orgány.
Játra.
Teď ledviny. Moment.
Penis se probírá.
To je divný.
Jsi zpátky, kámo.
- Jak se cítíš, Sono? - Dobře.
Je to hřejivé, příjemné.
Jako bych byl zpět v děloze.
Říkali nanejvýš sedm minut. Už jsou pryč dlouho.
To jo.
Sledoval jsem velbloudí porod a z toho mláděte už je puberťák.
Když nás zahrabávali, viděl jsem velblouda studovat práva.
Teď je z něj společník v přední právnické firmě na Manhattanu.
To už je moc?
Já teď vítám smrt.
Odvyprávěl jsi ten vtip s porodem,
- a nikdo se nesmál. - Tohle je lepší.
Pak jsi řekl: „Za toho starýho dám míň...“
Myslela jsem, že se bojím být pohřbená zaživa,
ale představy umírání vedle tebe se bojím víc.
Až do konce budeš vyprávět fórky.
Viděl jsem, jak ke mně míří škorpión,
pak slyšel moje fóry a zmizel támhle za tím kopcem.
Jsem na návštěvě u kmene Amazighů. Je to tak?
Ano.
Jejich kultura je stará 4 000 let.
Od nich pochází tažín, kuskus, koberce kelim,
nádherné šperky a další úžasné dary.
Tohle je Aïcha.
- Ano. - Tady bydlí?
YOUSSEF PŘEKLADATEL
Prý pochází z jiné nomádské vesnice.
Asi 250 kilometrů odtud.
Jeli na velbloudovi a přišli sem,
protože chtěli jiný život.
Tady jsou blízko zdrojů vody.
Prý je tu už dva roky.
- Tohle všechno řekla? - Přijela a...
Řekla jedno slovo.
Mám jim donést čaj?
- Čaj. - Zvete mě na čaj?
- Ano. - Jistě.
Moc rád. Bylo by mi ctí.
Povíte jí, že je to hezké?
Nemáte zač.
Že prý nemáte zač. Vůbec.
- Moc děkuji. - Ano.
Z výšky. To se tady tak dělá, co?
- Z vysoka? - Ano.
Co se stane, když začnete špatně vidět? Jsem zvědavý.
Ten proud vám závidím. Neptejte se.
Píp, píp.
Jako Chytrolín. V IMAXU.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Aïcho.
- Díky. - Na zdraví.
To je pohoštění.
- Když vstoupíte do stanu nomádů... - Díky.
...vždy vám nabídnou jídlo.
- Jak se tomuhle říká? - Medfouna.
Je to jako berberská pizza.
Mám si kousek odlomit?
- Jen trochu. - Málo?
- Je to dobré. - Ano.
Je z toho cítit kouř z kamene.
Říkáš, že si mám vzít trochu.
- A když chci velký kus? - To je poslední.
Co jste to za hostitele? Jsem velký. Mám metr devadesát.
Můj bratr Neal by to slupnul jako hostii.
- Já se omlouvám. - Ano.
Moc mluvím a vždy se snažím sníst co nejvíce.
Nebudu vám lhát,
občas si vycpu kapsy alobalem,
abych si do nich mohl nacpat jídlo.
Chcete si to vzít s sebou?
- Já neskončil. - Jasně.
Nerozumím vám.
Aïcha lituje, že mě sem pustila. To je vidět.
Chce, abych odešel.
Vulture mě popsal jako „těžko snesitelného“.
Podle TheWrap jsem „silná káva“.
IndieWire napsal: „Je to debil.“
- Chci vám poděkovat... - To si můžete vzít.
- I tohle? - Ano.
Aïcho, mockrát vám děkuji.
Pro Sonin arganový olej jsme museli odjet z pouště do Marrákeše.
Bohužel, první třídou to nešlo.
- Sono? - Jo?
Když jsem řekl, abys zajistila dopravu, myslel jsem auto.
Protože tohle...
Tak se cestovalo před tisíci lety.
To je šílený.
Šílený.
Nic pod tím pláštěm nemám.
Bože můj.
Když jde sedlo doprava, já se nahnu doleva.
- Jasně. - Dobře.
Všimla sis, že písek je hnědý a i velbloudi jsou hnědí?
- Víš, jak se tomu říká? - Jak?
Camel-fláž.
- Camel-fláž. - Změň téma.
Vždyť to byl povedený vtip.
- Myslíš? - No, vymyslel ho José.
CAMEL-FLÁŽ
- José velbloudí pysk? - Jo.
Koukni na náš stín.
- To je něco. - Že je to skvělý?
Dokážeš si představit, kdybychom se místo tří králů
objevili u Jezulátka my dva?
Proboha.
A všechno zpackali.
- Nic bych mu nepřinesla. - Já bych něco sebral.
- Ne! Ježíškovi? - No jasně. Promiň.
Myslím, že až do Marrákeše na velbloudech nedojedeme.
- Když jsem vybíral tohle auto... - Ano?
...vybíral jsem podle vzhledu.
Ani mě nenapadlo zkusit, jestli se do něj vejdu.
- A nevejdeš se sem. - Ne.
Sleduj, jakou vůli má ten volant.
Pořád jedeme rovně.
Proboha. Nepřipadám si v bezpečí.
Víš proč? Protože nejsi.
Takhle lidi jezdili ve filmech ze 30. let.
- Řídili jen na oko? - Jo.
Jedu. Musím tam. Potřebuju do McCreadyho stodoly.
Jedu za Jimmym Cagneyem a Humphrey Bogartem.
Je vedro jak v řiti.
Jako v Supermanově řiti při zásahu kryptonitem.
Navíc ještě tohle.
- Není tu klimatizace. - No jo.
Náš editor Matt Shaw nám dal tyhle větráky.
- No vidíš. - Je to naplno.
Máš to hrozně blízko.
Odebírá to můj chlad.
Nastavení je na „dech zmírajícího starce“.
Je tu retardér.
Ty jo. Srovnalo mi to volant do rovna.
Směju se, protože je to nebezpečný.
Jestli se mi něco stane, mamka na tebe bude fakt naštvaná.
Ne, to nedopustím.
Natočím, jak řídíš.
Ahoj, Nadio. Měla bys vědět, že se o tvoji dceru dobře starám.
Proboha, nechceš přes ty retardéry zpomalit?
- Ne, hele, támhle jdou velbloudi. - Bože můj.
To je skvělý, ne? Co se ti líbilo víc?
- Jet v autě, nebo na velbloudovi? - Velbloud.
- Bylo tam víc místa pro nohy. - Jo.
A nesnažili se nás zabít.
A i když je to zvláštní,
tohle auto potřebuje co deset minut serpauzu.
- Připomíná mi to cestu do Vegas. - Jo.
Jel jsi tam někdy?
- Kdysi dávno. - Jo?
Já, Rodman, Greg, Rob LaZebnik.
Byli jsme v nejlevnější části města.
- Vážně? - Jo, bylo to strašný.
Nehráli jsme, nepili.
Říkali jsme si Parta srabů, protože jsme byli srabi.
Bože můj. Arganová restaurace, určitě tam mají arganový olej.
- Můžeš mě tu vysadit? - Asi se rozbily brzdy.
Takže pojedu dál, ale arganový olej seženeme.
Jedeme do Marrákeše, čeká nás devítihodinová jízda.
- Proboha. - Snad jsi vzala načtenou knížku?
Není tu přehrávač.
Tak jo. Já znám pár knížek nazpaměť.
Jaké knížky?
„Kapitola 12.
Kromě přiznání ke třem z nejhorších vražd, jaké kdy byly zaznamenány...
- prozradil Ed Gein...“ - Bože můj.
„že zhruba 40krát navštívil místní hřbitov,
kde exhumoval čerstvě pohřbená těla...“
Konečně jsme dorazili do Marrákeše.
A já okamžitě vyrazil za největším z marockých moderních umělců.
Tohle je Hassan Hajjaj.
V Maroku i po světě jsi výraznou postavou.
Fotil jsi Billie Eilish, Rize Ahmeda, Cardi B.
Jsem poctěn, protože mám za to, že budeš fotit i mě.
Ano, trochu se pobavíme. Ukážu ti nějaké outfity.
Snad se ti nějaké zalíbí.
- Tohle jsi navrhoval? - Ano.
Podívejte!
No, hele.
- To je s UV ochranou? - Může být.
Může být? Tak to je slovo obchodníka.
Co myslíš, Hassane?
Jo, to by šlo.
Víš co? Jsem vůdce sexuálního kultu,
zároveň se nemusím bát ani v noci na dálnici.
To se mi líbí.
Mohl bych ti dát nějaký marocký boty.
Líbí se ti tohle? Co říkáš na ty pohyby?
Spíš ne. Můžeme s tím přestat. Ne?
To je boží.
Kdyby mě v té bundě viděl někdo ze školy,
- zase by mě zmlátili. - Vážně?
Nevypadám jako ze sitkomu z 80. let?
Chápete?
JAK JE, DANNY?! HRAJE CONAN O’BRIEN
- Hassane! - Conane!
- Jak je, kámo? Jak ti dupou? - Jak dupou tobě?
- V poho. Jsem v poho. - Já se mám fajn.
Tohle je skvělý. Budeme fotit venku?
- Jasně. - Rád vytváříš atmosféru,
proto je tady ten známý marocký hudebník,
- Maroune. - Maroune Lbahja.
Maroune hraje na... co to je?
- Je to gimbri. - Úchvatné.
Tři struny, prostřední bez stisku.
Ohromný. Jsem připravený. Mám tenhle ohoz.
Jako kdyby žabák Kermit dělal DJe.
Poprvé mám strach, aby mi někdo nenakouknul pod sukni.
Děkuji vám.
Další věc, kterou mám společnou
s Cardi B a Billie Eilish.
Míříme teď do súku. To je tržiště.
Je to spleť různých uliček.
Pane Conane, jsem vaším fanouškem.
- Ahoj. - Vítejte v Marrákeši.
- Jak se máte? Děkuju. - Těší mě.
- Tohle je Sona. - Díky, že jste přijeli do Marrákeše.
- Máme radost. - Je tu hezky.
- Díky. Je milý. - Bavte se!
Tady točili scénu z druhého filmu Sex ve městě.
Tady točili to, jak byly v Abú Dhabí?
Jo.
To, jak se Carrie Bradshaw prochází
- a narazí na bývalého? - Aidana.
Vždyť to je strašně nepravděpodobné.
- Já nevím. - Jsme tu už deset minut.
- Aidana nikde nevidím. - Ty ho chceš vidět?
- Můžu něco říct? - Jo.
Já ten film viděl. Přiletěly do Abú Dhabí
a Cynthia Nixon řekne: „V Abú Dhabí je furt co dělat.“
- A pak udělá: „Abú Dhabí dú.“ - Jo.
Abú Dhabí dú.
Když to řekla, vzal jsem tu svou plochou obrazovku
- a vyhodil ji oknem. - Jasně.
Samým štěstím z toho, jak to bylo dobrý?
- Ta věta. - Jo.
Přesně to dělám, když jsem šťastný
z dobře napsaného vtipu. Vyhazuju televize oknem.
Proto se nemůžu dívat na svoje pořady, televize by létaly zleva i zprava.
Dáš si mátu?
- Jo, dám si. Díky. - Je to její druhá nejoblíbenější bylina.
- Za kolik? - To nechte být.
On platí.
- Moc mě těší. - Dobrý den.
Krásný úsměv.
- Díky. - As salámu alejkum.
Ukážu vám něco zajímavého.
- Dobře. - Pojďte za mnou.
Naposledy jsem po těchhle slovech skončil nahý v uličce.
Ahoj!
- Byl u mě Jimmy Carter. - Byl tu Jimmy Carter.
Puff Daddy.
I Puff Daddy?
- Něco vám povím. - Ano?
Lidem ukazujte fotku Jimmyho Cartera, tu s Daddym ne.
- Že jo, Sono? - Ano.
Já souhlasím.
- Vítejte v Marrákeši. - Díky.
Všichni, co mě tu nadšeně zdraví, byli nadšení i z Puff Daddyho.
To vítání má hořkou pachuť.
- Pravda. - „Byl tu Sadám Husajn!“
„To je frajer.“
- Já chci puf. - Co to je?
Tohle to.
Marocký puf. Co se s ním dělá?
- Na tom se sedí. - Na sezení.
- Tam se dává polštář? - Něco dovnitř.
- Jo. - Jasně.
Mohl by to být i klobouk?
- Může to být? Ukažte. - To není klobouk.
Že ne? Je to tak špatně? Zlobíte se?
- Není to klobouk. - Ale mohl by.
To bude těžký.
- Ale hezký, ne? - Vždyť je horko.
Tu musím mít.
- Víš, co je nejlepší? - Co?
Že mi ladí s podvozkem.
Tak zlý to je.
Hokej!
- Hokej! - Hokej!
- Jste Kanaďani? - Jo!
Super. Vsadím se, že se inspirujete Spalující rivalitou.
Jen fórek.
- Koukneme sem. - Pojďte.
Prodává kvalitní kůži, že jo?
- Děkuji. - Jen jsem to řekl. Kdo ví?
- Ano. - Mohla by být falešná.
- To ne. Je ručně dělaná. - Ruční výroba?
- Sono, znáš schovku? - Jo.
Tohle je súkvka.
Schovka ze súku.
Omlouvám se Cynthii Nixon. To byl taky hrozný vtip.
Abú Dhabí dú!
Berberská lékárna.
Tohle jsou eukalyptové krystaly.
- Jak to... Krásně voní. - Dobrý, co?
No, ty jo.
Jako koalí perník.
- Eukalyptové krystaly. - Jo.
Vrátil jsem se v čase.
Dobrý den, Georgi Washingtone. Tohle? To se v roce 2026 nosí.
Máte něco na podporu zdraví?
Na co? Na imunitu?
Pro potěchu ženy.
- Čaj ze Star Wars. - To se pije?
Ano. Tohle je výsledek.
- Tohle? - Ano.
Tak na tohle bych potřeboval velkou operaci
a 35 dárců.
Víš, já mám kožené věci rád.
Tohle je Monsieur Lelou.
Je to umělec, skvělý krejčí.
Povězte mu, že budu uvádět Oscary, největší událost v historii.
Hned po Zlatých glóbech a MTV MA.
Chci na sobě mít kožený marocký oblek.
- Dobře. - Když mě měřil,
neříkal si, na co potřebuje Michelangelův David oblek?
Má nejhezčí tělo,
jaké jste kdy viděl?
Sledujte to. Taková krása.
- To je. Voní to. - Že je skvělý.
Pořád ke mně budeš čuchat.
To asi ne.
Moment. To je košile z bílé kůže.
V tomhle šel Jim Morrison na maturák.
To je super.
V tomhle šel Lenny Kravitz na maturák. Dobrý, ne?
Jo, dobrý. O něco lepší.
V tomhle šel ten kluk, co se ti líbil v Gigolech, na maturák.
- To asi jo. - Není to ani...
- Nevím jméno. - Brace?
Je to neuvěřitelné. Málem jsi svá dvojčata pojmenovala...
To jo.
Neskutečný. Omlouvám se. Tohle my děláme. Vy se bavíte.
Nikdo ještě nepředstíral pobavení jako vy. Jste skvělý.
Zkusím to.
- Páni. - To mi neříkej.
- Proboha. - Neskutečné.
- Neosahávej manekýna. - Můžu si to vzít?
Málem jste mě... Tohle si můžu vzít?
Vítejte na předávání Oscarů 2027. Váš moderátor, Conan O’Brien!
Neuvěřitelný.
- To je parádní. - Skvělý.
- Můžeš se v tom hýbat? - Ne.
Vůbec. Tohle musí být nějaká potlačovaná úchylka.
„Mám rád kůži. Ale jen tu formální.“
To je ono.
- Podívejte se. - Můj tým.
Jak tak počítám,
koupil si Conan kožený oblek, kobercovou bundu, koženou tašku
a čaj na potenci.
Já myslela, že do Maroka jsme jeli kvůli mně.
Sono, co to děláš? Nabourala ses mi do komentáře?
Chudáčku Conane. Nikdo tě nepustí ke slovu.
Tak jo, Sono. Jdeme pro ten tvůj zázračný olej.
Tohle je Les Sens de Marrakech.
- Ahoj. - Dobrý den.
- Jak se dnes máte?
Tady Sona miluje arganový olej.
PRODAVAČKA
- Miluju ho. Do vlasů, na pleť. - Je skvělý.
Taky bys ho měl používat. Máš suchou kůži.
- Mám suchou pleť. Mám i šupinky. - Ano.
Podívejte se. Jak slepičí pařátek.
- Líbí se vám? - To se zlepší.
- Je to tak? - Argan pomůže.
- Ona spotřebuje hodně. - Ano.
Potřebuje kýbl arganového oleje, kam si namočí hlavu
- a nechá ji tam celý den. - To máme. Tady.
Pořádná lahev.
To má na dva dny.
Co mi poradíte na pleť? Máte něco?
- Na kůži. - Koukněte.
Krém na ruce nebo tělový krém.
Jak často se mám mazat?
- Jednou denně. - Úžasný.
- Voní jako Maroko. - Krása.
Čichni si.
Napálil jsem ji.
- Je to takový podvod. - No tak!
Venku jsou lidi. Jak je?
I z té dálky viděla, jak mám hebké ruce.
- Taky voní. - Mám hebké ruce.
Hebké ruce!
Ano!
Hurá!
A takhle my propojujeme lidi.
Co to je?
- To je sprchový gel. - Pojmenovali ho po tobě.
Sona povídá. „Tady máš gel, douche.“
- Máte jemné ruce? - Ruce jo.
Ty jsou hebké.
To můžete používat každou hodinu.
Předtím jste říkala, že jen jednou denně.
Máte hodně suchou pokožku.
Normální pleti stačí jednou denně.
- A té abnormální? - S takhle suchou pokožkou
můžete klidně každou minutu.
- Minutu? - Ano.
Teď je to každou minutu?
- Co to je? - Smyslný olej.
- Je tam smyslný. - Ano.
A k tomu potřebujete ještě někoho, nebo to můžu použít sám?
Ne, že by se mi nelíbilo to použít na někoho.
- Jednu si vezmu pro sebe. - Dobře.
Je tu někde poblíž park?
Je divnej.
- Trochu. - Jo, trochu.
- Je trochu... - Vypadá jako...
Proč se na mě tak dívá?
Klidně to řekněte.
Jsem trochu nervózní.
Nervózní? To ne.
Asi se potřebuju něčeho napít.
Díky. Jo, tak on působí.
Už to, že jsem tady, vás znervózňuje a děsí?
Tak to mám radost, že jsem vážil tak dlouhou
a drahou cestu pro arganový olej.
- Díky. - Díky za titul úchyla století.
- Na tomhle není nic úchylného. - To můžete dělat celý den.
Můžete to čichat celý den.
Nemohli jsme to koupit na Amazonu,
namísto cesty do Marrákeše?
Ne, ale máme stránky.
- Svoje stránky? - Ano.
- A kdybychom tam objednali... - Ano.
...mohli jsme zůstat ve Státech?
Nejspíš ano.
- Díky. - Ráda jsem vás viděla.
- Sbohem. - Nashle.
- Na viděnou. - Za týden jsme zpět.
Jasně.
Naše výprava byla konečně u konce.
Maroko mě uchvátilo. Tamní lidé, pohostinnost, hudba,
láska k rodině
i kulinářské umění. Tradiční i moderní.
Nejlepší bylo,
že jsem to mohl zažít se zábavnou kolegyní
a skvělou kamarádkou.
Samozřejmě, že myslím toho velblouda.
CONAN O’BRIEN MUSÍ VYPADNOUT IIL.
- Nemáte vejce? - Vejce. Vejce!
Nemáte nějaká vejce?
To je šílené.
Překlad titulků: Jitka Volfová