Земля. Колиска неймовірної краси та запаморочливих чудес.
Неосяжна. Приголомшлива.
Ця планета глузує з наших кволих спроб її описати.
Так, аби по-справжньому оцінити разючу велич цієї планети,
часом доводиться її оскверняти.
Зустрічайте Осквернителя.
За натурою він - огидна, ница й безчесна людина.
Колись він був ведучим відомого ток-шоу,
однак зміни в екосистемі відкинули його у посушливіший та суворіший клімат.
Щотижневий подкаст.
Позбавлений підтримки своєї студійної публіки,
цей блазень з неживими маленьким очима,
очима грубо розфарбованої ляльки,
змушений перебиватись тими мізерними крихтами:
рідкісний додзвонювач.
Збожеволівши від дикого запаху слабкого захоплення ним,
він нишпорить далекими краями, хоч і непроханий,
та натхнений ненаситним прагненням до визнання
та випадкові селфі.
Це - безумство.
Це - божевілля.
Це - хаос.
Тревел-шоу «Конан О’Браєн поїхав»...
Нідерланди.
Амстердам - одне з найгарніших міст Європи.
У день мого прильоту всі місцеві були в помаранчевому.
Але я був шокований, дізнавшись, що це не на честь мого приїзду.
БОДІЛЛЬ ПРОДЮСЕРКА
Це Бо.
Бо, скажи, чому всі в помаранчевому? Що відбувається?
У короля день народження.
Тому й День короля.
ДЕНЬ КОРОЛЯ
Так, це День короля.
І все оранжеве, бо це колір Нідерландів.
- Нідерландів. Так, гаразд. - Нідерландів. Так.
- А як сьогодні святкують? - За планом багато п’ють...
- Багато п'ють. - ...передусім.
І продають різні речі.
Усе, що валяється в підвалі чи деінде,
виставляєш на вулицю й продаєш.
Ось так і святкують короля:
береш усе барахло з дому, викидаєш на тротуар
- і продаєш? - Так.
Куди не глянь - велосипеди. Вони всюди.
- Я завжди знав це про Амстердам. - Їх тут більше, ніж людей.
- Справді? - Так.
- І в каналах їх теж багато. - Велосипеди кидають у канали.
Ти колись бачила, щоб човни кидали на велодоріжку?
- Ні, ніколи. - Ні?
Який чудовий тут національний спорт: кидати велосипеди в канал.
Думаєш, колись це стане олімпійським видом спорту?
- Може, й так. - Гаразд.
Ти дуже поступлива. На все кажеш «так». Мені подобається.
- Вийдеш за мене? - Ні.
- Ого, як швидко. - Так.
- Тобто всі просто продають речі? - Так.
- І це може бути що завгодно? - Що завгодно.
- Дивись. Поглянь. - Іноді трапляються маленькі скарби.
Поглянь. «Одружені...
- та з дітьми». - Це маленький скарб?
У вас багато «Одружених... та з дітьми».
- Ви все це передивилися? - Їх цікаво мати, а не дивитися.
А, тобто ви їх навіть не дивитеся,
- просто любите, щоб вони були? - Гадаю, так.
- Так. - Так.
У вас тут дуже гарні речі. Тобто...
не дуже.
- З Днем короля. - І вас.
- Знаю, ви велика прихильниця короля. - Дякую.
Це я в дитинстві!
- Привіт, Конане з майбутнього. Як ти? - Добре.
Так, добре.
- Що ви купили? - Купу мотлоху.
О, так, дивіться, яка кумедна штука. Наче машинка.
- Що ви з цим робитимете? - Ще не знаю.
Ага. Так.
Гаразд, у вас явно стався нервовий зрив.
- Так. - Тобто...
Дивись! Дивись, що він купив! Хіба не чудово?
Це собака, що винюхує лайно.
- Як тебе звати? - Нікіта.
Що ти тут робиш, Нікіто? Чим займаєшся?
Та нічим. Я тут із друзями, шукаю всяке.
- Сьогодні не пий, гаразд? - Звісно.
- Ти ще не п'єш, правда? - Ні.
Ти колись пив?
- Випадково, так. - Випадково?
У пляшці Coca-Cola був якийсь сербський алкоголь.
Ой, ненавиджу, коли таке трапляється.
Гаразд, хлопці, я щойно купив вам це.
Це ціла купа серій «Одружених... та з дітьми».
Років за 15 до вашого народження це було дуже популярно.
Це все вам. У вас є DVD-програвач?
- Ні. - Ні.
Тоді негайно викиньте все це в канал.
- Гей, друже, як тебе звати? - Сторм.
- Звідки ти, Сторме? - З Нідерландів.
З Нідерландів. Ти так вдягаєшся цілий рік чи лише сьогодні?
- Тільки сьогодні. - І ти судовий бухгалтер?
- Що? - Нічого.
Тут, типу, купують усякі класні речі.
Якщо чесно, я бачив лише мотлох.
- Дивіться, я купив цю маску. - Що ви купили?
- Цю маску. - А, ви щойно купили цю маску? Гаразд.
А ось «Мона Ліза». Чудовий класичний витвір мистецтва.
Ви ж знаєте, що це не справжня «Мона Ліза»?
Ох, справді?
- Стривайте, ви це купили? - Так.
І що ви з цим робитимете? Тільки чесно.
Буду якось дивно перетворювати енергію.
Так мені сказав той хлопець.
Не віриться, скільки всього ви набрали.
Ось цю штуку.
Пазл із «Моною Лізою», бульбашкову плівку й маску вовка.
- І це! - А ще цього хлопця.
Ого. Ви тут добряче закупилися. А ви звідки родом?
- З Техасу. - Ого.
А я думаю: чого ви не вписалися в Техасі?
Тож коли ви привели його й сказали: «Я хочу заміж за цього чоловіка», -
ваші батьки з Нідерландів такі...
«Ти впевнена? Він же митець, тобто...»
- Так. - Так.
Але дивіться, він виявився цілком розсудливим хлопцем.
Так, я вигідно все це купив. Чому ви не в помаранчевому?
Я вже починав почуватися в Амстердамі як удома.
Гаразд, гарного дня. Веселого Дня короля.
Мені бракувало лише одного аксесуара.
Найкраще оглядати Амстердам на велосипеді.
І не на будь-якому.
Треба знайти чорний велосипед, як для 110-річної бабусі.
Велосипеди тут не дуже сексуальні, але свою справу роблять.
- Можна з вами селфі? - Звісно.
Привіт. Зробімо селфі - і я поїду. Радий знайомству, друже.
Немає нічого романтичнішого, ніж їхати вздовж каналів Амстердама
наодинці й говорити в камеру.
Для мене це вершина романтики.
- Вітаю, як справи? - Привіт.
- Добре. А у вас? - Ви найвродливіша пара.
- Дякуємо! - Ви наче супермоделі.
Дякуємо!
Коли одружитеся, пообіцяйте, що їздитимете вдвох на одному велосипеді.
Обіцяємо.
Вітаю вас із тим, що ви достобіса вродливі.
- Дякуємо! - Насолоджуйтеся життям.
- І ви! - Дякую. І ви.
Бувайте.
В Амстердамі повно красивих людей, і одна з них навіть моя фанатка.
Гей, Конане, це Майке. Я телефоную з Амстердама, Нідерланди.
- Привіт, Майке. Як справи? - Дуже добре. А в тебе?
Дякую, що правильно вимовляєш моє ім'я. Овва.
Ти здаєшся чудовою людиною. Розкажи, чим займаєшся.
Я працюю моделлю високої моди.
О боже. Ти висока?
- Багато моделей мають бути певного зросту. - Так. Мій зріст - 183 см.
- А який у тебе зріст? - О боже, 193 см.
А з гелем у волоссі - 200-203 см.
Я знаю, що я вже не першої молодості.
Я вже немолодий. Але міг би бути моделлю?
- Як думаєш, у мене є задатки? - Думаю, так.
А ти порівнював себе з Тільдою Свінтон,
яку я вважаю найпрекраснішою людиною у світі.
У Фінляндії мене вважають богом. Ти знала? У Фінляндії.
- Фіни мене обожнюють. - Чудово. Так, фіни...
Ого.
Майке, мені дуже сподобалося з тобою говорити.
Ти дуже кумедна й класна. Бережи себе.
- Майке? - Конан?
Так, як справи?
- Дуже добре. Ти як? - Дякую, що зустрілася зі мною.
- Як ти? Радий тебе бачити. - Навзаєм. Усе добре.
Я хотів би трохи дізнатися, як це - бути моделлю.
- Якщо можна. - Так, я можу тобі допомогти.
Тепер, коли ми зустрілися, які перші враження?
Щось тебе здивувало?
Хочу щось сказати про твоє волосся, але не знаю що.
- Воно таке... стрибуче. - Стрибуче.
- Так. - Так.
- Воно заспокоїться. - Як думаєш?
- Авжеж. - Коли я вперше зустрічаю жінок,
- воно дуже піднімається. - Так, гаразд.
- А потім опускається. - Зрозуміло.
- Ми на місці, так? - Саме так.
У скільки ти стала моделлю?
- Тринадцять. - Тринадцять.
У 13 років багато хто соромиться себе.
Так.
Віриш чи ні, у 13 років я почувався непривабливим і дивним.
Так.
Віриш чи ні.
Це божевілля, друже.
- Це ти з дуже коротким волоссям. - Так, це подіум... Ага.
Тут ти наче щойно вийшла заміж за Вельзевула в пеклі.
- Дуже в стилі «Едварда Руки-ножиці». - Мені подобається.
- О боже, поглянь на себе. - Це редакційна фотосесія.
- Тут ти дуже грізна. - Так.
Думаю, тут багато акторської гри,
і тут у мене може бути перевага, бо я артист.
Звісно, ти ж усе-таки артист.
- А ще я майстер перевтілень. - Так.
Я можу бути затиснутим ботаном або нервовим ботаном.
Так, це...
- Можу бути дуже тривожним ботаном. - Так.
- Або трохи моторошним ботаном. - Так.
Як думаєш, ким я міг би бути?
Наприклад, моделлю рук.
Ти про що? Це зовсім не модельні руки.
Хіба що для чогось медичного. Приладу чи крему.
Дивишся на ці руки й думаєш:
«Ними можна рекламувати крем від корости»?
Вибач. Я ж казала: ми щось із цим придумаємо.
Тримай обличчя... а плечі розслаб.
Це було добре. Обличчя - чудово. А руки трохи дивні.
- Можна я повторю? - Так.
Я зображаю робота, якого прислали з майбутнього,
щоб убити когось у минулому й таким чином змінити майбутнє.
- Саме цього я й добивався. - Так. Мені подобається твій підхід.
- Так. - Думай менше.
У мене тут дуже помітна вена на оці.
- Бачиш? Вона прямо випирає. - Так.
Це завадить мені бути моделлю?
Це проблема?
Думаю, це найменша з твоїх проблем.
А яка тоді найбільша?
Поговорімо про обличчя. Тільки чесно.
Як думаєш, у чому твоя головна проблема? Крім вени.
- Крім вени? - Так.
Ну, думаю, маленькі очі, тонкі губи,
і загалом трохи моторошний вигляд...
ще ця кулька на кінчику носа,
і дуже мала відстань між носом і ротом.
- Гаразд. - Думаю, у мене вся голова якась не така.
Загалом у мене якийсь дивний вигляд.
Не знаю.
Тут є дехто, хто, можливо, трохи тобі допоможе.
Справжня... чоловіча модель.
- Це Ніло. - Доброго ранку.
- О, привіт, Ніло. - Привіт, Конане.
- Як справи? - Усе чудово.
Тебе колись зупиняли й казали: «Гей, ти схожий на Конана О'Браєна»?
Та ні.
Ніло, ти заздриш чомусь, що є в мене?
- Хоч чомусь. - Волоссю?
Трохи більше.
- Трохи більше? - Так.
Бачу, у тебе є життєвий досвід.
- Дивишся й бачиш досвід... - Так.
- ...а деякі жінки це дуже люблять. - Так!
Гаррісону Форду, типу, 82 роки. І ніхто його не критикує.
Але, може, Гаррісон Форд не просить незнайомців його оцінювати.
«Постав мене поруч із кимось на 50 років молодшим і порівняй».
Думаєш, Гаррісон Форд так робить?
Не знаю, що він робить на дозвіллі.
- Я теж, але... - Може, у нього цілий гараж
молоді, і він стає поруч та каже:
«А цей? А цей?»
А його дружина Каліста Флокгарт така: «Не знаю, а яка різниця?»
«Як це - яка різниця? Скажи, що я гарно виглядаю».
Може, він так цілу ніч робить.
Я хочу, щоб ти сказала, що я найгарніший чоловік,
якого ти коли-небудь бачила. Тобі що, важко?
Ти... Конане?
Ти найгарніший чоловік, якого я коли-небудь бачила.
Навіть я цього не витримав.
- Це дизайнер Дік. - Привіт, Діку.
- У нього власний бренд. - Як справи?
- Радий знайомству. - Що скажеш, Майке?
Щойно ти це вдягнув, одразу став упевненішим.
- Я й справді почуваюся впевненіше. - Так.
Я наче з «Поліції Маямі», але щойно отримав Нобелівську премію миру.
Що це?
Це фото мого робочого столу, за яким я працюю щодня.
Я від природи боюся дятлів, тож навряд чи зможу це носити.
Так, воно трохи мішкувате, тож не видно, що я тренуюся.
Саме так. Прикро.
МІХІЛ МОДЕЛЬНИЙ АГЕНТ
Для тебе це раз плюнути.
Я схожий на того, хто щойно летів першим класом
і вкрав піжаму в літаку.
Поговорімо про журнали, де ти міг би знайти мені роботу.
Тільки чесно.
У Vogue мені ж не світить.
Смартгодинники.
- Думаєш, мене візьмуть у рекламу? - Думаю, так. Наприклад...
Тебе непокоїли мої руки.
Тобі здається, вони сухі, лущаться й у веснянках.
- А ти що думаєш? - Можна взяти дублера для рук.
- Обличчя не показуємо... - Я шукаю рішення.
...і беремо дублера для рук? А що від мене лишиться?
Тепер я раптом лише модель торса.
І навіть це тебе не дуже тішить.
Гадаю, сьогодні ми нічого не досягли.
- Я здалеку прилетів заради тебе. - Так.
Ти обіцяла мені допомогти, а вийшов повний провал.
Я зробила усе, що могла.
- Справді? - Ні.
Трохи вище підборіддя.
ЖУРНАЛ TIME TECH НАЙГАРЯЧІШИЙ APPLE WATCH СЕЗОНУ
Коли згадують Нідерланди - одразу думаєш про тюльпани.
- Хіба не так? - Авжеж.
РОМІ РЕЙҐРОК
Популярні, бо приводять весну.
Мені тут так подобається. Наче я щойно вколов героїн.
І це останнє, що я побачу перед смертю, розумієш?
Я теж ночами бачу тюльпани уві сні...
А я - героїн.
- Запитаю швидко: тюльпани можна їсти? - Не раджу.
Живіт може трохи заболіти, та й на смак вони жахливі.
- Гаразд. - Я якось скуштувала,
але не раджу.
Ось що я хочу донести.
Тюльпани гарні, але, будь ласка, не їжте їх.
- Авжеж. - Деякі знаменитості мого рівня кажуть:
«Треба боротися з раком» або «Треба нагодувати голодних дітей».
А моя ініціатива - «Не їжте тюльпани».
- Не робіть цього. - Так, не робіть.
Просидите на унітазі цілий день.
Цілий день на унітазі? Ну гаразд...
Я з'їла зовсім трішки, але якщо з'їсти десять,
- може, й так. - Гей, Ромі, ніхто не питав.
- Давай без частини про діарею... - Так, гаразд.
...і без твоєї особливої історії про невеличку діарею.
Бо тоді я починаю думати:
а невеличка діарея - це скільки?
І я не хочу знати. Давай краще так.
Кажемо: «Їсти тюльпани...», дивимося в камеру й кажемо:
«Не варто» - і схрещуємо руки.
- Зробиш це зі мною? Готова? - Так.
- Їсти тюльпани - не варто. - Їсти тюльпани - не варто.
Може бути діарея. Невеличка.
А он там удалині - це що?
Це Тіллі Тюльпан. Вона наш маскот.
О боже.
Гаразд, а це хто?
Теж Тіллі Тюльпан.
У нас ще є книжка.
- У вас є книжка? - Так.
І дай вгадаю: вона продається.
Звісно.
Ясно. А скільки коштує?
Десять євро. Тіллі, тобі не соромно?
Тіллі, діти часом не лякаються, коли тебе бачать?
Іноді. Плачуть і затуляють очі.
Тіллі, тобі хоч раз було соромно наприкінці дня
за те, що лякаєш дітей? Ні, тобі байдуже.
Знаєш, як ми таких називаємо? Соціопатами.
Ти... Що ти робиш? Так?
Тіллі, ти моторошне видіння нашого можливого майбутнього.
Майбутнього, де ми не берегли нашу планету,
і матір-природа розлютилася.
Може, років через 50
на нас полюватимуть мільйони гігантських тюльпанів.
Так! Убиватимуть знов і знов. Знищуватимуть людство, змушуючи платити.
Так, це ж твоя мрія. Правда, Тіллі?
Ого, що б жахливого я не описав Тіллі...
Тіллі, коли я був молодим, я побачив безхатька на вулиці,
збив його машиною і вбив.
Так, і мені це зійшло з рук. Що скажеш, Тіллі? «Ні-ні-ні»?
Гаразд, думаю, тут можна показати, як ти святкуєш.
Я збив його машиною і вбив. І мені це зійшло з рук.
Так, зупинімося тут. Не роби ще гірше.
«Не роби ще гірше»? Ти звернулася не до того хлопця.
Бо я обожнюю робити ще гірше.
Тіллі починала стриптизеркою.
Це моя мама.
О, це твоя мама! О боже!
Зробив ще гірше.
Це неймовірно. Вітер у волоссі. Амстердамське повітря.
Думаю про Шер. Мені потрібна була рима.
Тепер думаю про Шер.
Я говорив про Шер.
- Гей, як справи? - О боже!
- Що ви тут робите? - Ми навчаємося за обміном.
- Зараз ви явно не вчитеся. - Ще й як вчимося!
Ви просто байдикуєте.
А звідки ви всі родом, якщо не...
Університет Джорджії.
- Скажеш для нас «Бульдоги, вперед»? - Так, скажеш?
А що мені за це буде?
- Усмішки. - Любов і світло.
Так! Бульдоги, вперед!
KLM - головна авіакомпанія Нідерландів,
і в неї є одна класна фішка.
Якщо летиш бізнес-класом,
KLM дарує маленький блакитний делфтський керамічний будиночок.
Вони стали справжнім предметом колекціонування.
Уявіть Beanie Babies, тільки це маленькі керамічні будинки,
які в Нідерландах дарує авіакомпанія.
Усі 106 є лише в одного чоловіка.
Він живе в тому маленькому сховищі позаду мене
разом із сином.
Насправді вони там не живуть,
але так звучало драматичніше.
- Це Роджер... - Роджер.
- ...а це його син Патрік. - Саме так.
Ви живете тут, у цьому сховищі?
Я живу в багатоповерхівці.
Розумію, але історія краща, якщо ви живете у сховищі.
Можемо просто сказати, що ви живете у сховищі?
- Кажіть, що хочете. - Гаразд.
- Тож ви живете тут, у сховищі? - Так.
І їсте лише гризунів, яких знаходите тут?
- Ні, не лише їх. - Так.
Історія краща, якщо скажете: «Так, я їм гризунів».
Ви їсте гризунів тут, у сховищі?
Так.
Ідеально.
- Це будинок Рембрандта. - А, будинок Рембрандта.
Він там жив і працював. Це в центрі Амстердама.
Гаразд. А ще є будинок Анни Франк,
- правда? - Так.
- Це номер 47. - Це Анна Франк.
- Це один із найпопулярніших? - Так.
- Людям подобається.
- Так. - Усі його хочуть.
А це найважливіший - палац на площі Дам.
Тож це, мабуть, найцінніший будиночок?
- Так, цінний. - А що ще цінне?
- Ось цей. - І цей теж?
Це сирний будинок у...
- Гауді. - ...Гауді.
Якщо маєш обидва,
- то це дуже-дуже цінно. - Так, абсолютно.
- Тенісний будинок у Гемстеде. - Тенісний будинок.
- Так. - Дякую.
Хочете щось, щоб покласти його й не пошкодити?
Ви наймиліша людина у світі.
Я краду ваші найцінніші будиночки,
а ви ще й даєте мені, у що їх покласти.
- Так, без проблем. - Обожнюю цю країну.
А який з усіх будиночків ваш улюблений?
- Є такий? - Так.
- Гарненький. - Так.
Погляньте. Справді гарний будиночок.
- Який це? - Будиночок № 69.
Саме тому він усім і подобається.
Сер!
- Не віриться, що ви так пожартували. - Так.
Тож...
Як ви почуваєтеся після жарту про 69?
Непогано.
Ми часто так жартуємо.
Я й не знав, що потрапив у таке сховище.
Таке воно і є.
Я хотів би додати до колекції ще кілька.
Це найвизначніші будівлі Америки.
Це McDonald's.
- О, гарно. - Хіба не прекрасно?
- Я люблю McDonald's. - Так. А тепер дивіться.
А ось логістичний центр Amazon.
Вони дуже популярні у США.
І гляньте, зовні навіть є маленька вантажівка.
Навіть видно пляшки, у які працівників змушують мочитися.
А це дуже відома будівля в Америці: Білий дім.
- Так. - А ось дещо особливе.
- Дивіться. Бальна зала Білого дому. - Дуже гарно.
Ставиться поруч. Масштаб точнісінько такий.
Тож у колекції потрібні обидва.
Деякі з найвидатніших художників походили з Нідерландів:
Рембрандт, Вермеєр і, звісно...
Я Вінсент ван Гог.
Я один із найвідоміших художників в історії людства.
За життя я не заробив на своїх картинах нічого.
А після моєї смерті їх продавали
за сотні мільйонів доларів кожну.
І мене це страшенно бісить,
тому я прийшов до сувенірної крамниці Ван Гога по свою частку від сувенірів.
По гроші, які мені належать.
Я знаю, що ви там.
Я лише хочу свою частку. Футболки, наліпки на бампер.
О боже, дивіться, навіть є фіджет-спінери
з написом «Ван Гог». Віддайте мої гроші!
От лайно, хтось іде.
Ого. Що за чорт? Дивіться. Я ніколи не тримав...
Ну, хот-доги я часто тримав. Я обожнював хот-доги.
Але Coca-Cola тоді ще не було. Тоді було тільки...
Ну, Dr. Pepper уже був. Я люблю Dr. Pepper.
Усі заробляють на Ван Гогу. А знаєте, хто не заробляє? Я.
Чому? «Бо я мертвий».
Юридична лазівка.
МУЗЕЙ ВАН ГОГА АМСТЕРДАМ
- Вітаю, можна зайти поговорити? - Ні, це неможливо.
Неможливо? Мене звати Вінсент ван Гог.
Це все я створив. А за життя нічого не заробив.
І тепер я навіть не можу зайти до музею Ван Гога.
Це ж мій музей.
О, тепер викликали важку артилерію. З цим хлопцем буде весело.
Мене мають пустити. Я сам намалював ці картини.
Життя в мене було жахливе. Гонорея, сифіліс.
Може, я ще й отруївся свинцем і трохи з'їхав з глузду.
О, тепер він щось записує у свій маленький щоденник.
«Любий щоденнику, сьогодні я зустрів Ван Гога і вигнав його з власного музею».
- Відійдіть, люди хочуть вийти. - Я... Дайте людям пройти.
- Гаразд. Вибачте. - Так, дякую.
Виходьте всі. Давайте. Сподіваюся, мій музей вам сподобався.
- Гарно попрацювали. - Скільки ви заплатили?
- Привіт! Двадцять п'ять євро. - Двадцять п'ять, а я не отримую нічого!
Вітаю, можна мені хоч щось за всі мої муки?
Пане Вінсенте.
- Дякую. - Дякую.
Нічого?
- Вам сподобалися мої картини? - Неймовірні.
- Сподобалися? - Так.
Це ще ранні роботи. Навіть не найкращі.
- Сподіваюся, вам сподобався мій музей. - Так, там натовп.
А мене туди навіть не пускають. Не дорослішай. Це жахливо.
Не ставай художницею, дівчинко. Іди в корпоративне право.
Вітаю. О, я вас пам'ятаю.
Ви були ще тією штучкою. Пам'ятаєте? А тепер раптом не пам'ятає.
А, гаразд. Вінсент ван хто? Ох і шалена вона була.
Ще та шалена ціпонька.
- Вам сподобалися мої роботи? - Так.
- Вони були гарні? - Так, мене дуже зворушили.
- Скільки вони за це хочуть? - По 1,25.
- О, мені вже час, так? - Так, прошу.
- Гаразд. Без образ. - Я потисну вам руку.
- Дуже дякую. Без образ. - Бувайте.
Слухайте, я все розумію.
- Гарного вечора. - Хлопець щось малює,
трохи божеволіє, відрізає собі вухо. Так, це було не дуже.
Не треба було чіпати вухо. Це була помилка.
Який сумний кінець Ван Гога.
ГРУПА ГОТЕЛІВ XO HOTELS ВАН ГОГ
Гаразд. Щойно ледь не потрапив під трамвай.
Але й помер би ефектно.
Люди беруть найцінніший вантаж - своїх дітей -
і саджають їх спереду на велосипед.
Ось іще один чоловік з усією родиною
в маленькому ящику спереду велосипеда.
Діти тут... ніби подушки безпеки в машині.
Це велосипедний штрафмайданчик,
сюди привозять конфісковані велосипеди.
- Ви Мартін. - Правильно.
МАРТІН КЛЕППЕР КЕРІВНИК
- А ви Джея. - Правильно.
ДЖЕЯ БАГАДУР КЕРІВНИЦЯ
Якщо десь у місті велосипед припарковано незаконно,
його забирають і привозять сюди.
- Так. - Правильно.
Можна сказати, що це справжнє кладовище велосипедів?
- Можна й так сказати. - Знаєте, у що важко повірити?
Хто міг конфіскувати цей велосипед? Що за жорстоке чудовисько?
Уявіть маленького хлопчика чи дівчинку...
Скоріше дівчинку, але це неважливо.
Кожен може мати який завгодно велосипед.
І якщо хлопчик хоче рожевий - нехай.
Вам не дає спати те, що цей велосипед конфіскували?
- Якщо чесно, ні. - Ні.
До вас, мабуть, приходять незадоволені люди.
Так, бо їм доводиться далеко сюди добиратися.
Гаразд.
А ще треба заплатити за свій велосипед.
Я б хотів подивитися, як ви даєте раду сердитим клієнтам.
- Мій велосипед! - Це ваш велосипед?
Це мій велосипед!
Хіба ви не раді, що ваш велосипед тут?
- Ні, ви перерізали замок! - Так, перерізали.
Моя бабуся зробила мені цей замок!
- Вона зробила його, а ви перерізали? - Цього я вже не виправлю.
- Це ж... - Чому?
- Чому ви забрали мій велосипед? Чому? - О боже!
- Моє серце! - Спокійно, спокійно.
У мене в кишені таблетки! Дістаньте їх!
Дістаньте таблетки! Дайте мені таблетку!
- Дайте таблетку! - Ось.
Не та таблетка!
Ви мене вб'єте! Я вас прокляну!
Щось таке трапляється?
- Ні. - Ніколи.
А як довго ви тримаєте велосипеди?
Велосипеди на ходу - чотири тижні, а поламані - два.
- Облапані велосипеди? - Поламані.
- Розвалюхи. - А, розвалюхи.
А я почув «облапаний велосипед».
- І це мене добряче збентежило. - Це вже ваша проблема!
Цей велосипед явно радий бачити свого власника!
«ШВІНН»
Перепрошую.
Неймовірно бачити стільки велосипедів одразу.
Справжнісіньке велосипедне кладовище.
- Класний образ, правда? - Так.
Наче кладовище велосипедів, але я кажу «байковий бон'ярд»,
бо там дві літери Б.
А ця купа велосипедів схожа на велосипедну оргію.
- Дивіться. Що це за велосипеди? - Поламані.
На оргії їм краще бути облапаними.
- Або їх витягли з каналів. - Почекайте, я зараз засміюся.
Гаразд, досить. Що з ними буде?
Їх усіх знищать.
- Знищать? - Так.
Шкода.
По-моєму, ви надто суворі до цих велосипедів.
Можна мені цей безкоштовно?
- Якщо покажете, що на ньому можна їхати... - Ви про що?
Він їздить. Усе гаразд.
Він цілком справний.
- Цілком справний. - Так.
Просто треба трохи розігнатися.
ЩОДНЯ СОТНІ ВЕЛОСИПЕДІВ КИДАЮТЬ НАПРИЗВОЛЯЩЕ...
ПАРКУЮТЬ НЕЗАКОННО
КИДАЮТЬ У КАНАЛИ
І ВОНИ ВОЛАЮТЬ ПРО ДОПОМОГУ
Привіт, я Конан О'Браєн. І всього за два євро на день
ви можете підтримати занедбані, скривджені й трагічно потворні велосипеди Амстердама.
Разом ми перетворимо це кладовище велосипедів
на пагорб надії.
Оце було добре.
Привіт, Конане. Я Лукас, телефоную з Нідерландів.
Розкажи трохи про себе, Лукасе.
Я живу в Амстердамі з дівчиною та двома котами
і граю в баскетбол. Раніше грав професійно.
На якому рівні ти грав професійно?
На найвищому в Нідерландах.
- Це неймовірно. Вражає. - Що?
Порівняно з рештою світу - таке собі,
- але для нас нормально. - Можна я щось скажу, Лукасе?
Якби я хоч день грав у професійний баскетбол,
ви б тільки про це від мене й чули.
У моїй команді багато інтровертів.
Думаю, ти міг би допомогти мені й моїй команді
навчитися вправно грубіянити.
- О так. Ти звернувся до кого треба. - Саме так.
Я зроблю вашу команду голоснішою. Навчу вас чудово грубіянити.
Чи краще ви гратимете в баскетбол? Ні.
- Привіт. Як справи? - Добре. А в тебе?
- Радий тебе бачити. Радий знайомству. - Я теж.
Головне, з чим я хочу допомогти: коли ми говорили в Zoom,
- ти сказав, що тобі важко грубіянити. - Так.
Думаю, це тому, що у вас усі дуже ввічливі.
Ми справді дуже скромні.
По-американськи це: «Я найкращий, ти нуль, я крутий».
Розумієш?
Гаразд, тобі потрібно вправно грубіянити.
- Казати те, що працює в Нідерландах. - Гаразд.
Сподіваюся, як усі в Нідерландах,
ти любиш велосипед, бо машину водиш хріново.
Сподіваюся, ваша загальна медицина покриває надерті дупи.
- Непогано? - Так, це...
Бо у вас же загальна охорона здоров’я.
- Так. - Так.
Нумо по-місцевому: поділи рахунок і зникни.
Любиш тюльпани? «Ти мамина квіточка й нікчема!»
Едам тобі урок: ти нікуди не гаудишся.
Це ж два головні тутешні сири?
- Едам і гауда? - Так.
Я сказав «не гаудишся», бо це звучить як «не годишся».
- Розумієш? - Так.
Одразу видно, що ти голландець:
дерев'яний, як кломпи, і смугу перегороджуєш.
А ось іще: ти що, Ван Гог? Ану малюй звідси!
Класно.
- Тобі подобається? - Так.
Хай ллє, сучий ти сину!
Так!
Але я не можу це казати, бо я голландець,
і не можу так говорити до голландців.
Гаразд, дам щось універсальне. На десерт.
Тобі пончики наминати, а не м'ячі закидати.
Можеш скористатися деякими моїми прийомами.
Поглянь: я дивлюся туди, а кидаю сюди.
- Космічний гак! - Що за хрінь цей «космічний гак»?
- Привіт, як справи? - Добре.
ЗОЇ, ГРАВЧИНЯ ДІВЧИНА ЛУКАСА
Його проблема - він надто милий.
Тож я вчу його грубіянити.
О, класно.
- Так, це працює в Нідерландах. - Так.
- Ти що, Ван Гог? Ану малюй звідси! - О так, мені подобається.
Оце влучно.
І ще дещо: ти гарний хлопець.
- Дякую. - Але твоє волосся надто ввічливе.
Зробимо тебе трохи грізнішим.
- Гаразд. - Круто?
О, ось це вже інша справа.
- Ти виглядаєш грізно. - Думаєш?
Так, наче анемічний Їжак Сонік.
Наче я щойно спіймав тебе в саду за поїданням капусти.
ПАТРІК ТРЕНЕР
- Це твій тренер? - Так.
Як вам Лукас як гравець?
- Він справді хороший. - Хороший гравець?
- Так, хороший. - Але є проблема.
- Яка? - Він не вміє грубіянити.
- Ні. - А чому?
Бо в Нідерландах за це дають технічний фол, так?
Грубіянам дають технічний?
- Так. - Ти мені цього не казав!
Якби я грав у вашій команді, від мене була б користь?
Ви в непоганій формі, але для нашої команди заслабкі.
Я недостатньо хороший?
- Зовсім ні. - Я буду найкращим у вашій команді.
Зіграйте один на один із Дейвом. Де Дейв? Он він.
- Дейве! - Дейве!
- Хочете зіграти з ним один на один? - Так, хочу.
- Ти мене не лякаєш. - Так?
Ти жахливий баскетболіст.
Ти слабкий. Ти мені не рівня.
- Я розчавлю тебе, як комаху. - Чорт.
Коли я з тобою закінчу, тобі буде так соромно...
- Так? - ...що ти назавжди кинеш баскетбол.
Який буде рахунок?
Таких чисел іще не придумали.
Що сталося?
Знищив тебе!
Не знаю... Той хлопець явно сидить на чомусь серйозному.
Не знаю, що він приймає, але якось я вимкнув світло -
а він світився. Так, він постійно їздить у Чорнобиль.
Хлопці, ви були дуже щедрі.
Ви навчили мене, як тут грають у баскетбол,
і від щирого серця я хочу вам подякувати.
Малюйте звідси, як ваш земляк Ван Гог!
Один із найвідоміших символів Нідерландів - дерев'яний черевик.
І хоча цій традиції вже 800 років,
цьому хлопцеві й 400 не даси.
Я тут із Рулем та його сином Тімом,
і ви робите дерев'яні черевики, так?
Це типово по-голландськи: шматок дерева - і готовий черевик.
Ми просто робимо черевики. Купують - я радий.
Не купують - теж радий. Усе гаразд.
Ого. З вас жахливий бізнесмен.
У чому перевага дерев'яного черевика?
- Усі носять пластикове взуття. - Так.
- Ноги пітніють. - Пітніють.
- Ноги мерзнуть. - Мерзнуть.
А спортом у дерев'яних черевиках не позаймаєшся, правда?
- Я можу в них бігати. - Можеш?
Швидко бігаєш?
Подобається твоє волосся. Схоже на моє.
- Дякую. - Так.
Тільки в мене, здається, трохи більше.
- У тебе трохи більше. - Трохи. Так.
- Думаю, так. Ти ж молодший. - Я молодший, так.
Звісно, скоро волосся порідіє, а там уже й могила.
Так, знаю.
Хтось колись кидав черевиком у когось як зброєю?
- Схоже, ви занервували. - Так, це...
- Ви когось убивали черевиком? - Ні.
- А думали про це? - Ні.
Схоже, син про це думав.
Ти колись хотів убити когось черевиком?
Ні, ніколи. І навіть не думав про це.
А тепер уже думаєш, правда?
- Ну, тепер так. - Так.
Ви людина дуже прямих і простих слів.
А може, ваші сільські звичаї кращі за мої міські.
Я живу у висотці. Керую гедж-фондом.
Я сповнений страждань і болю.
А у фільмі Hallmark я приїжджаю сюди й починаю робити черевики.
Зустрічаю жінку, яка вважає мене міським франтом,
а я думаю, що вона... дурна провінціалка.
А в кінці ми закохуємося й разом робимо черевики.
КОНАН О'БРАЄН І РЕЙЧЕЛ ЙОДЕР «ВІД КЛІКІВ ДО КАБЛУКІВ»
СКОРО НА КАНАЛІ HALLMARK
А потім вони загоряються, і вона гине.
- Ходімо всередину. - Гаразд.
- Отже, це брусок тополі. - Це тополя.
Із цього бруска ми зробимо мені черевик.
- Так. - Ого.
У мене 46-й розмір. Стопа вузька.
Звід стопи невисокий, тож потрібна додаткова підтримка.
Велика проблема, друже. Та нічого, зробимо тобі черевик.
- Усе гаразд. - Добре.
Зараз робимо 10,5 сантиметрів.
- Це зовсім маленький. - Такий хіба для немовляти.
Я роблю гори цих малих черевичків, бо вони дуже добре продаються.
- Людям подобаються маленькі. - Так, Америка любить малі черевики.
Це такий ногосувенір.
- Так. - Так.
- Ногосувенір. - Так.
Картопля.
- Свіже дерево на дотик, як картопля. - Так, справді як картопля.
Знаєте що? На картоплі я знаюся.
Якщо робити їх швидко, вони будуть дешевими.
- Чудово. - І не зроблено в Китаї.
Ось бачите.
Це все ще типово по-голландськи, і коштує дуже дешево.
Так.
Ви це зняли? Так? Гаразд. Ідеально.
Так.
- Не очікували такого, еге ж? - Ні, зовсім не очікував.
Жовті черевики - робоче взуття фермерів.
Чоловіки носять темні кольори, а їхні дружини - світлі.
Це мило.
А в Нідерландах є дуже великі жінки.
Жінки більші за чоловіків?
- Іноді. - Так.
Так. У цього чоловіка справді велика проблема, еге ж?
Уявіть, він хоче поцілувати дружину. Як йому це зробити?
Це чоловік із таємницями.
Так.
Гаразд.
До них треба трохи звикнути.
Ось у чому проблема. Просто поверніться сюди.
Уявімо, я лиходій і хочу підкрастися й убити вас.
Дивіться.
Я чую, як ви йдете.
- Поки я дійду, вас уже й слід простиг. - Так, але...
Погано для вбивці.
- Гей. - А як щодо танців?
Я не танцюрист. Ви танцюрист. Він чудово танцює.
Так, до цього треба звикнути.
Але так, це дерев'яні черевики.
Це взуття з дерева.
Рул і не здогадувався, що я зараз виведу його бізнес
із кломпами на космічний рівень.
Дивіться, Руле. «Кромпи».
Уся зручність кломпів, уся потворність «кроксів».
- Як тебе звати? - Джонатан.
- Джонатан. А ти звідки? - Зі Швеції.
Гаразд, зі Швеції.
Ой, вибачте. Ці хлопці так на мене зляться.
Сподіваюся, моя дівчина десь там нас переслідує.
О, у тебе є дівчина?
- Так, я кинув її заради тебе. - Неймовірно.
Джонатан зі Швеції під'їхав до мене,
кинувши дівчину на велосипеді. Вона вже не знає, де ти.
Мабуть, дівчини в тебе вже немає.
Скажу точно: дівчини в тебе більше немає.
- Як ви познайомилися? - У застосунку. Знайду ще одну.
Ого. Ну що, дівчата, ось що на вас чекає.
Гадаю, це чудовий хлопець,
доки поруч не з'явиться якась знаменитість.
Ось у чому проблема.
У тебе може бути дружина й троє дітей,
але побачиш на іншому боці вулиці Еріка Естраду -
бац, і сім'ї більше немає.
- Правда. - Старе посилання, але заґуґліть.
Нідерланди відіграють ключову роль у міжнародному правосудді.
Я в Гаазі, столиці Нідерландів.
Позаду мене - Міжнародний суд ООН.
Саме тут відомих злочинців...
МУАММАР КАДДАФІ ДЖОЗЕФ КОНІ, СЛОБОДАН МІЛОШЕВИЧ
...деспотів і вбивць притягають до відповідальності.
Їх судять. І коли вони...
Перепрошую, сер. Ви Конан О'Браєн?
- Так. А ви... - Вам доведеться піти з нами.
- Нікуди я не піду. - Пане, ходімо.
Я не мушу... Ні, я не піду з вами.
- Пройдіть із нами. Негайно. - Ні, немає жодних підстав...
МІЖНАРОДНИЙ СУД ООН
А тепер - Міжнародний суд.
Справа № 489: усі країни світу проти Конана О'Браєна.
Тиша!
Ваша честь, роками підсудний, Конан О'Браєн,
мандрував світом і коїв злочини в ім'я «комедії».
На наше щастя, він був настільки дурний, що сам задокументував усі свої злочини.
АРГЕНТИНА ШАХРАЙСТВО З ТРАВМОЮ
ІСПАНІЯ НАПАД НА ДЕРЕВО
- О боже. - О ні.
АРГЕНТИНА ПУБЛІЧНЕ ЖУВАННЯ
Він швидший, ніж я думав!
НОРВЕГІЯ ЗВОРОТНЕ ЖОРСТОКЕ ПОВОДЖЕННЯ З ДІТЬМИ
ТАЇЛАНД ?????
На свій захист скажу: я дуже поважаю Нідерланди.
Дуже поважаєте Нідерланди?
НІДЕРЛАНДИ ОРАНЖФЕЙС
НІДЕРЛАНДИ НЕЗАКОННЕ ПРОНИКНЕННЯ
НІДЕРЛАНДИ СИРОШЕЙМІНГ
Ти нікуди не гаудишся.
Стривайте, звідки у вас це відео?
Ми зняли це годину тому! Хто вам його дав?
Моя команда вам допомагає? Хлопці!
Від нього трохи тхне, правда?
Жахливо.
Він пахне гнилою морквою.
Сіркою тхне.
Прямо-таки диявольськи.
І нарешті, Ваші честі,
представляю найтяжчий злочин підсудного...
спів.
Співати - не злочин.
Не було... донині.
АВСТРІЯ
Я кружляю, наче Джулі Ендрюс
НОРВЕГІЯ
Я дивлюся на фіорд
У морі плаває лосось
ТАЇЛАНД
АВСТРІЯ
Містере О'Браєне, маєте що сказати на свій захист?
Ваша честь, я не хотів нікого образити чи спричинити світовий розкол.
Я завжди думав, що спів...
Мій найбільший дар
Я люблю співати, люблю наспівувати
Люблю римувати «липень» і «серпень»
Якщо це злочин - нехай
Замкніть мене й викиньте ключ...
Нарешті правосуддя наздогнало цього нерозкаяного негідника,
але лише після ще одного злочину: «Забруднення килима в залі суду».
На жаль, він утік із психіатричного закладу
і досі перебуває на волі.
Конан О’Браєн поїхав
Привіт, Конане. Мені вдалося помиритися з Ганною.
Я ніколи не забуду, як ти мене покинув,
але після купи квітів і шоколаду
наші стосунки, схоже, технічно ще живі.
Дякую, Конане.
Стривайте, це Кеті Гріффін?
Божевілля якесь.
Переклад субтитрів: Іван Швед