Pământul.
Leagănul frumuseţii inimaginabile şi al minunilor ameţitoare.
De necuprins. Copleşitor.
Această planetă râde de puterea noastră firavă de a o descrie.
Pentru a aprecia cu adevărat grandoarea acestei planete,
câteodată trebuie s-o profanezi.
Priviţi Profanatorul!
Caracterul lui este vulgar, josnic şi depravat.
Cândva gazda mândră a unei emisiuni,
el a fost purtat de un ecosistem în schimbare,
spre un climat uscat şi dur.
Podcastul săptămânal.
Aici, fără căldura audienţei din studio,
acest clovn cu ochi mici şi întunecaţi,
ochii unei păpuşi pictate grosolan,
e forţat să se hrănească cu cea mai rudimentară energie:
apelul unui fan oarecare.
Deranjat de mirosul sălbatic al entuziasmului lor moderat,
el scormoneşte în ţinuturi îndepărtate, neinvitat,
motivat de o foame neînfrânată de recunoaştere
şi de un selfie ocazional.
E nebunie curată.
E demenţă.
E haos.
Urmăriţi La drum cu Conan O'Brien.
Olanda.
Amsterdam e unul dintre cele mai frumoase oraşe din Europa.
În ziua sosirii mele, toţi localnicii purtau portocaliu.
Dar m-a şocat să aflu că nu sărbătoreau sosirea mea.
PRODUCĂTOARE LOCALĂ
Ea e Beau.
Beau, toţi poartă portocaliu. Ce se întâmplă?
- E aniversarea regelui. - Şi se numeşte Ziua Regelui.
ZIUA REGELUI
Da, Ziua Regelui.
- Şi portocaliu e culoarea Olandei. - Exact.
- Cum sărbătoresc oamenii? - Planul e să bea mult...
- Beau mult, bine. - În primul rând. Şi vând lucruri.
Tot ce ai prin beci sau prin casă
scoţi în stradă şi vinzi.
Aşa sărbătoriţi regele,
scoţând la vânzare toate porcăriile din casă?
Da.
Oriunde te uiţi, vezi biciclete.
- Asta ştiam despre Amsterdam. - Sunt mai multe decât oameni.
- Serios? - Da.
- Şi multe sunt în canal. - Le aruncă?
Ai văzut oameni aruncând bărci pe pista de biciclete?
- Nu, niciodată. - Nu?
Ce sport naţional grozav! Aruncatul bicicletelor în canal.
Crezi că va deveni sport olimpic într-o zi?
- Se poate, da. - Bine.
Eşti foarte cooperantă. Spui da la orice. Îmi place.
- Te măriţi cu mine? - Nu.
- Asta a fost rapid. - Da.
- Deci toţi vând lucruri. - Da.
- Şi poate fi orice. - Orice.
- Uite. - Uneori sunt mici comori.
Ia te uită. Familia Bundy... Asta e o mică comoară?
Ai o grămadă de episoade din Familia Bundy.
- Le-ai văzut pe toate? - E bine să le ai, nu să le vezi.
- Nu le vezi, îţi place doar să le ai. - Cred că da.
- Da. - Da.
Foarte frumoase lucrurile voastre. Adică...
nu prea.
- La mulţi ani! - Asemenea.
- Ştiu că susţii regele. - Mulţumesc.
Sunt eu copil!
- Salut, Conan din viitor! Ce faci? - Bine.
Da, bine.
- Ce ţi-ai cumpărat? - Prostii.
Uite o chestie amuzantă. E ca o maşină.
- Ce vei face cu ea? - Încă nu ştiu.
Da.
- E clar că ai suferit o cădere nervoasă. - Da.
Uite ce şi-a luat! Nu-i grozav?
E un câine adulmecător de porcării.
- Cum te cheamă? - Nikita.
Care-i treaba cu tine, Nikita?
Nu ştiu, sunt aici cu prietenii şi căutăm lucruri.
- Fără băutură, da? - Desigur.
- Încă nu bei, nu? - Nu.
Ai băut vreodată?
- Din greşeală, da. - Din greşeală?
Era alcool sârbesc într-o sticlă de Coca-Cola.
Urăsc când se întâmplă asta.
Copii, v-am cumpărat astea.
Episoade din Familia Bundy.
Cam cu 15 ani înainte să vă naşteţi, era foarte popular.
Sunt toate pentru voi. Aveţi DVD player?
- Nu. - Nu.
Atunci aruncaţi-le în canal.
- Salut! Cum te cheamă? - Storm.
- De unde eşti? - Din Olanda.
Aşa te îmbraci tot anul sau doar azi?
- Doar azi. - Eşti contabil criminalist?
- Ce? - Nimic.
De aici cumperi toate lucrurile bune.
Sincer, am văzut numai porcării.
- Uite, mi-am luat masca asta. - Ce?
- Masca asta. - Ţi-ai luat o mască?
Şi Mona Lisa. O operă de artă clasică.
Ştii că nu e Mona Lisa adevărată, nu?
Serios?
- Stai, ai cumpărat asta? - Da.
Şi ce faci cu ea? Sincer.
Transform energia într-un mod mai ciudat.
Aşa mi-a spus tipul.
Nu-mi vine să cred ce pradă incredibilă ai.
Ai chestia asta.
Un puzzle cu Mona Lisa, folie cu bule şi o mască de lup.
- Şi asta! - Şi tipul ăsta.
Faci ravagii. De unde eşti?
Texas.
Măi să fie, de ce nu te-ai integrat în Texas?
Când l-ai adus acasă şi ai zis: „Cu el vreau să mă mărit”,
părinţii tăi olandezi au zis...
„Eşti sigură? E artist...”
- Da. - Da.
Dar s-a dovedit un tip rezonabil.
Da, am luat astea la preţ bun. N-ai nimic portocaliu?
Începusem să mă simt ca acasă în Amsterdam.
O zi bună şi distracţie plăcută!
Îmi mai trebuia un accesoriu.
Cel mai bun mod de a vedea Amsterdamul e pe bicicletă.
Şi nu orice bicicletă.
Trebuie să găseşti o bicicletă neagră pentru o femeie de 110 ani.
Bicicletele de aici nu sunt sexy, dar îşi fac treaba.
- Te superi dacă fac un selfie? - Deloc.
Salut! Facem un selfie şi plecăm. Încântat, omule!
Nu e nimic mai romantic decât să pedalezi pe lângă canale
singur, vorbind într-o cameră.
Pentru mine, asta e culmea romantismului.
- Ce mai faceţi? - Bună!
- Bine. Tu? - Sunteţi cel mai frumos cuplu.
- Mulţumim! - Parcă aţi fi fotomodele.
Mulţumim!
Când vă căsătoriţi, promiteţi-mi că veţi fi pe bicicletă.
Promitem.
Felicitări că sunteţi atât de frumoşi!
- Mulţumim! - O viaţă frumoasă!
- Şi ţie! - Mulţumim.
Pa!
Amsterdam e plin de oameni frumoşi, iar unul e chiar fanul meu.
Salut, Conan, sunt Maaike şi sun din Amsterdam, Olanda.
- Bună, Maaike, ce faci? - Foarte bine. Tu?
Mulţumesc că mi-ai pronunţat corect numele.
Pari o persoană drăguţă. Spune-mi cu ce te ocupi.
Sunt model haute couture.
Dumnezeule! Eşti înaltă?
- Multe modele trebuie să fie înalte. - Am 1,83 m.
- Tu cât ai? - Dumnezeule, am 1,95 m.
Dar dacă mă dau cu gel, am 2 m, poate 2,03 m.
Ştiu că sunt cam trecut de prima tinereţe.
Sunt un domn mai în vârstă. Crezi că aş putea fi model?
- Am ce-mi trebuie? - Cred că da.
Şi te-ai comparat cu Tilda Swinton,
care mi se pare cea mai superbă fiinţă de pe lumea asta.
În Finlanda sunt considerat zeu. Ştiai? Finlanda.
- Finlandezii mă adoră. - Grozav. Da, finlandezii...
Maaike, mi-a plăcut mult să vorbesc cu tine.
Eşti amuzantă şi mişto. Ai grijă de tine!
- Maaike? - Conan?
Da, ce faci?
- Foarte bine. Tu? - Mersi că ai venit.
- Mă bucur să te văd. - Şi eu.
Aş vrea să învăţ despre modeling...
- Dacă se poate. - Da, te pot ajuta.
Acum că m-ai cunoscut, care e impresia ta?
Te surprinde ceva?
Aş vrea să spun ceva despre părul tău, dar nu ştiu ce.
- E cam... săltăreţ. - Săltăreţ.
- Da. - Da.
Se potoleşte. O să se relaxeze.
- Exact la asta mă gândeam. - Când cunosc femei, se ridică.
- Apoi se lasă. - Bine.
- Aici e? - Da.
- Când ai început să faci modeling? - La 13 ani.
Mulţi oameni, la 13 ani, se simt nesiguri.
Da.
Dacă îţi vine să crezi, la 13 ani mă simţeam urât şi ciudat.
Da.
Dacă îţi vine să crezi.
E o nebunie, omule!
- Aici ai părul foarte scurt. - Pe podium. Da.
Aici pare că tocmai te-ai măritat cu Belzebut în iad.
- Stil Edward Mâini-de-foarfecă. - Îmi place.
- Doamne, uită-te la tine. - Un editorial.
- Pari foarte dură. - Da.
Cred că implică multă interpretare,
iar aici aş avea un avantaj, fiindcă lucrez în divertisment.
Da, aşa e.
- Şi sunt cameleon. - Da.
Pot fi un tocilar crispat sau un tocilar isteric.
Da, e...
- Pot fi un tocilar anxios. - Da.
- Pot fi un tocilar sinistru. - Da.
Ce crezi că aş putea face?
Poate model de mâini sau ceva.
Ce tot spui? Cu mâna asta?
Pentru ceva medical. Un aparat sau o cremă.
Te uiţi la mâinile mele şi zici:
„Ai putea vinde o cremă care vindecă râia.”
Îmi pare rău. Ţi-am spus, o să ne descurcăm.
Relaxează-ţi faţa şi umerii.
A fost bine. Faţa a fost grozavă. Braţele au fost cam ciudate.
- Pot să imit? - Da.
Merg pe ideea de robot trimis din viitor
să distrugă pe cineva din trecut, ca viitorul să se schimbe.
- Asta urmăream. - Bine. Îmi place cum gândeşti.
- Da. - Gândeşte mai puţin.
Am o venă proeminentă la ochi, chiar aici.
- O vezi? Iese în afară. - Da.
Asta mă împiedică să fiu model? E o problemă?
Asta e cea mai mică grijă.
Atunci care ar fi grija principală?
Să vorbim doar despre faţă şi fii sinceră.
Tu care crezi că e problema cea mai mare? În afară de venă.
- În afară de venă? - Da.
Bine, ochii mici, buzele subţiri,
o aură sinistră...
un bulb pe vârful nasului,
spaţiu foarte mic între gură şi nas.
- Bine. - Cred că am capul varză.
Cred că am un aspect general ciudat.
Nu ştiu.
E cineva aici care te-ar putea ajuta puţin.
Un model masculin adevărat.
- El e Nilo. - Bună dimineaţa!
- Salut, Nilo! - Salut, Conan!
- Ce faci? - Bine.
Ţi s-a spus vreodată că semeni cu Conan O'Brien?
Nu prea.
Nilo, eşti invidios pe ceva ce am eu?
- Orice. - Părul tău?
Puţin mai mult.
- Puţin mai mult? - Da.
Văd că ai experienţă de viaţă.
- Te uiţi şi vezi experienţă... - Da.
- Ceea ce unele femei apreciază. - Da!
Harrison Ford are 82 de ani. Nu-l critică nimeni.
Dar Harrison Ford nu cere străinilor să-l judece.
„Puneţi-mă lângă cineva cu 50 de ani mai tânăr şi comparaţi.”
Crezi că asta face Harrison Ford?
- Nu ştiu ce face în timpul liber. - Nici eu.
Poate are un garaj plin cu tineri şi întreabă:
„Dar tipul ăsta? Dar ăsta?”
Iar soţia, Calista Flockhart, zice: „Nu ştiu, care-i diferenţa?”
„Cum adică? Spune-mi că arăt bine.”
Poate asta face toată noaptea.
Vreau să-mi spui că sunt cel mai frumos bărbat
pe care l-ai văzut vreodată. Ai muri dacă-ai spune-o?
Tu... Tu eşti... Conan?
Eşti cel mai frumos bărbat pe care l-am văzut.
Nici eu n-am putut suporta.
- El e designerul Diek. - Salut, Diek.
- Are brandul lui. - Ce faci?
- Îmi pare bine. - Ce crezi, Maaike?
Cum ai îmbrăcat haina, pari mai încrezător.
- Chiar mă simt mai încrezător. - Da.
Parcă sunt în Miami Vice, dar am luat şi Nobelul pentru Pace.
Ce e asta?
E o poză cu biroul la care lucrez zilnic.
Mi-e frică de ciocănitori, nu cred că pot purta asta.
Da, e cam largă, nu se vede că fac sport.
Exact, e păcat.
MICHIEL AGENT DE MODELE
Pentru tine e floare la ureche.
Cred că arăt ca unul care a zburat la clasa întâi,
pe o cursă internaţională, şi a furat pijamaua.
Hai să vorbim despre revistele la care mi-ai putea găsi de lucru.
Fii sincer.
N-o să apar în Vogue.
Ceasuri inteligente.
- Crezi că pot face reclamă la smartwatch? - Da, cred...
Aveai rezerve legate de mâinile mele.
Crezi că sunt cam uscate, solzoase şi pistruiate.
- Ce părere ai? - Poţi avea dublură pentru mâini.
- Bine, să nu-i arătăm faţa... - Caut soluţii.
...şi să aducem dublură pentru mâini? Ce mai rămâne din mine?
Dintr-odată, sunt doar model de trunchi.
Şi nici de asta nu pari încântat.
Cred că azi n-am realizat nimic.
- Am zburat mult ca să te văd. - Da.
Mi-ai promis că mă ajuţi, dar a fost un eşec.
Am făcut tot ce-am putut.
- Serios? - Nu.
Ridică puţin bărbia.
TIME TECH MAGAZINE CEL MAI TARE APPLE WATCH AL SEZONULUI
Când spui Olanda, spui lalele.
- Aşa e? - Absolut.
Primul semn al primăverii, de asta sunt populare.
Îmi place aici. Mă simt de parcă tocmai am luat heroină.
Şi asta e ultima imagine pe care o văd înainte să mor.
Şi eu visez lalele noaptea, deci...
Eu visez heroină.
- Întrebare rapidă. Pot mânca o lalea? - N-aş recomanda.
O să te doară puţin stomacul şi are gust nasol.
Am încercat o dată,
dar n-aş recomanda.
Ăsta e mesajul pe care vreau să-l transmit.
Lalelele sunt frumoase, dar vă rog să nu le mâncaţi.
- Absolut. - Unele vedete de rangul meu spun:
„Trebuie să luptăm cu cancerul” sau „Să hrănim copiii flămânzi”.
Cauza mea e: „Nu mâncaţi lalele.”
- N-o faceţi. - Da, n-o faceţi.
O să staţi pe toaletă toată ziua.
O să stai pe toaletă toată ziua? Bine...
Am mâncat puţin, dar, dacă mănânci zece, poate.
Romy, n-a întrebat nimeni. Să trecem peste diaree...
Şi povestea ta concretă despre puţină diaree.
Pentru că apoi mă întreb cât înseamnă puţină diaree.
Şi nu vreau să ştiu. Uite ce propun eu...
Spunem: „Mâncat de lalele”, apoi privim în cameră şi zicem:
„N-o faceţi”, cu braţele încrucişate.
- Faci asta cu mine? Gata? - Da.
- Mâncat de lalele, n-o faceţi. - Mâncat de lalele, n-o faceţi.
Riscaţi diaree. O cantitate mică.
Acolo, departe, ce e aia?
E Tilly Laleaua. Mascota noastră.
Doamne!
Bine, ea cine e?
Tot Tilly Laleaua.
Avem şi o carte.
- Aveţi o carte? - Da.
Şi, să ghicesc, cartea e de vânzare.
Da, desigur.
Înţeleg. Şi cât costă cartea?
Zece euro. Tilly, n-ai pic de ruşine?
Tilly, copiii se sperie când te văd?
Uneori. Plâng şi îşi acoperă ochii.
Tilly, te-ai simţit vreodată prost
după ce ai speriat copii? Nu, nu-ţi pasă.
Ştii cum îţi spunem? Sociopată.
Simţi... Ce o să faci? Da?
Tilly, eşti o apariţie înspăimântătoare din viitorul nostru posibil.
Un viitor în care nu ne-am îngrijit de planetă,
iar mama-natură s-a înfuriat.
Poate că peste 50 de ani
vor fi milioane de lalele uriaşe care ne vânează.
Da, da! Ucid la nesfârşit. Distrug omenirea, o fac să plătească.
Da, ăsta e visul tău, nu, Tilly?
Nu există faptă rea pe care să i-o descriu lui Tilly.
Tilly, când eram tânăr, am văzut un vagabond mergând pe stradă
şi l-am călcat cu maşina şi l-am ucis.
Şi am scăpat nepedepsit. Ce zici, Tilly? „Nu, nu, nu”?
Cred că putem sări la momentul în care sărbătoreşti.
L-am călcat cu maşina şi l-am ucis. Da, şi am scăpat nepedepsit.
Da, ne oprim aici. Nu înrăutăţi situaţia.
Să n-o înrăutăţesc? Vorbeşti cu cine nu trebuie.
Fiindcă ador să înrăutăţesc situaţia.
Tilly a început ca stripteuză.
E mama mea.
E mama ta? Dumnezeule!
Am înrăutăţit situaţia.
E uimitor! Briza în păr. Aerul din Amsterdam.
Mă gândesc la Cher. Căutam ceva să rimeze.
Acum mă gândesc la Cher.
Vorbeam despre Cher.
- Salut, ce faci? Cum eşti? - Dumnezeule!
- Ce faceţi aici? - Studiem în străinătate.
- Nu studiaţi acum. - Ba da!
O frecaţi aiurea.
De unde sunteţi, dacă nu...
Universitatea Georgia.
- Spui „Go Dawgs” pentru noi? - Da, vrei?
Ce primesc la schimb?
- Zâmbete. - Iubire şi lumină.
Da! Go Dawgs!
KLM e compania aeriană oficială a Olandei
şi are ceva foarte interesant.
Dacă zbori la business class,
KLM îţi dă o căsuţă ceramică Delft Blue.
Au devenit obiecte foarte colecţionate.
Gândiţi-vă la Beanie Babies, dar căsuţe ceramice
oferite în Olanda de o companie aeriană.
Un singur om le are pe toate 106.
Omul acela locuieşte în spaţiul de depozitare din spatele meu
împreună cu fiul său.
De fapt, nu locuiesc în spaţiul de depozitare,
dar suna mai dramatic.
- El e Roger... - Roger.
- Şi fiul lui, Patrick. - Corect.
Locuieşti aici, în depozitul acesta?
Locuiesc într-un bloc înalt.
Înţeleg, dar povestea e mai bună dacă locuieşti în depozit.
Putem spune că locuieşti în depozit?
- Poţi spune ce vrei. - Bine.
- Deci locuieşti aici, în depozit? - Da.
Şi mănânci doar rozătoare găsite în acest depozit?
- Nu, mănânc şi altceva. - Da.
Povestea e mai bună dacă spui: „Da, mănânc rozătoare.”
Mănânci rozătoarele din acest depozit?
Da.
Perfect.
- Aceasta e Casa Rembrandt. - Casa Rembrandt?
A locuit şi a lucrat acolo, în centrul Amsterdamului.
- Ai şi casa Anne Frank, aşa-i? - Da.
- Nr. 47. - Aceasta e Anne Frank.
- E una dintre cele mai căutate? - Da.
Lumea o adoră.
Toată lumea o vrea.
Asta e cea mai importantă. Palatul din Piaţa Dam.
Deci poate asta e cea mai valoroasă casă?
- Valoroasă, da. - Care mai e valoroasă?
- O avem pe aceasta. - Şi asta, da?
Asta e casa brânzei din...
- Gouda. - ...Gouda.
- Dacă le ai pe ambele, sunt valoroase. - Da, absolut.
- Casa tenisului, din Heemstede. - Casa tenisului.
- Da. - Mulţumesc.
Vrei ceva în care s-o pui, ca să nu se strice?
Eşti cel mai drăguţ om din lume.
Îţi fur cele mai valoroase case,
iar tu îmi oferi ceva în care să le car.
- Da, nicio problemă. - Iubesc ţara asta.
Care e preferata ta dintre toate casele?
- Ai una? - Da.
- E frumoasă. - Da.
Uită-te la casa asta. Chiar e drăguţă.
- Care e? - Casa nr. 69.
De asta le place oamenilor.
Domnule!
- Nu-mi vine să cred că ai glumit aşa. - Da.
Deci...
Cum te simţi acum că ai făcut o glumă cu 69?
Nu rău.
O facem des.
Nu mi-am dat seama că sunt într-un astfel de depozit.
Da, aşa e.
Aş vrea să adaug unele noi la colecţie.
Acestea sunt cele mai importante clădiri din America.
Un McDonald's.
- Ce drăguţ! - Nu-i frumos?
- Îmi place McDonald's. - Da. Uite aici.
Un centru de distribuţie Amazon.
Sunt foarte populare în Statele Unite.
Şi uite, are camioneta afară.
Se văd chiar şi sticlele de apă în care angajaţii sunt siliţi să urineze.
Una foarte cunoscută în America. Casa Albă.
- Da. - Şi una foarte specială.
- Uite. Sala de bal de la Casa Albă. - Foarte drăguţă.
Se pune lângă ea. Scara e exactă.
Trebuie să le ai pe amândouă în colecţie.
Unii dintre cei mai mari pictori provin din Olanda,
inclusiv Rembrandt, Vermeer şi, desigur...
Eu sunt Vincent van Gogh.
Unul dintre cei mai faimoşi pictori din istoria omenirii.
În timpul vieţii, n-am câştigat nimic din picturile mele.
După moartea mea, tablourile s-au vândut
cu sute de milioane de dolari bucata.
Sunt foarte furios din cauza asta,
aşa că vin la magazinul Van Gogh să-mi iau partea din marfă,
banii care mi se cuvin.
Ştiu că sunteţi acolo.
Vreau doar partea mea din vânzări. Tricouri, abţibilduri.
Doamne, uite, aveţi şi spinnere mici
pe care scrie „Van Gogh”. Îmi vreau banii!
La naiba, vine un tip!
Doamne! Ce dracu'? Uite. N-am ţinut niciodată un...
Mă rog, am ţinut mulţi hotdogi. Îmi plăceau.
Dar nu exista Coca-Cola încă. Pe atunci aveau doar...
Mă rog, aveau Dr. Pepper, care îmi place.
Toţi fac bani de pe urma lui Van Gogh. Singurul care nu câştigă sunt eu.
De ce? „Fiindcă sunt mort.”
Portiţă legală.
MUZEUL VAN GOGH AMSTERDAM
- Bună, pot intra să vorbesc? - Nu se poate.
Nu se poate? Mă numesc Vincent van Gogh.
Eu am făcut toate astea. N-am câştigat nimic cât am trăit.
Şi nici nu pot intra în Muzeul „Van Gogh”.
E muzeul meu!
Acum scot artileria grea. Tipul ăsta va fi distractiv.
Ar trebui să pot intra. Eu am pictat tablourile astea.
Am avut o viaţă groaznică. Am avut gonoree, sifilis.
Poate m-am otrăvit cu plumb şi am cam luat-o razna.
Are un jurnal în care notează.
„Dragă jurnal, l-am întâlnit pe Van Gogh şi l-am dat afară din muzeul lui.”
- Faceţi loc, oamenii vor să iasă. - Să fac loc ca să iasă.
- Bine. Îmi pare rău. - Da, mulţumesc.
Hai afară, toată lumea. Sper că v-a plăcut muzeul meu.
- Bună treabă. - Cât ai plătit?
- Bună! 25 de euro. - Cât? Eu nu primesc nimic!
Bună, primesc ceva pentru deranj?
Domnule Vincent.
- Mulţumesc. - Mulţumesc!
Nimic?
- Ţi-au plăcut picturile mele? - Minunate.
Ţi-au plăcut?
Sunt cele timpurii. Nici măcar nu sunt cele bune.
- Sper că te-ai distrat la muzeul meu. - Da.
Ghici ce? Pe mine nu mă lasă să intru. Să nu creşti mare. E groaznic.
Nu te face pictoriţă, fetiţo. Fă drept corporatist.
Bună. Îmi amintesc de tine.
Erai ceva. Îţi aminteşti? Brusc, nu-şi aminteşte.
Bine... Vincent van cine? Era nebună, omule.
Tipa era dusă.
- Ţi-au plăcut lucrările mele? - Da.
- Sunt bune? - Da, m-au impresionat.
- Cât cer pe astea? - Un euro şi 25 de cenţi fiecare.
- Trebuie să plec? - Da, vă rog.
- Bine. Fără supărare. - Vă strâng mâna.
- Mulţumesc. Fără supărare. - Pa.
Ascultaţi, înţeleg.
Un tip pictează nişte chestii,
o ia puţin razna, îşi taie urechea. Da, n-a fost bine.
Nu trebuia să fac faza cu urechea. Am greşit.
Ce final trist pentru Van Gogh.
Bine. Era să fiu ucis de tramvai.
Dar ce mod de a muri!
Oamenii îşi iau cea mai preţioasă marfă, adică propriii copii,
şi îi înghesuie în faţa bicicletei.
Iată, încă un tip cu toată familia
înghesuită într-o cutie mică în faţa bicicletei.
Copiii aici sunt... un fel de airbaguri pentru bicicletă.
Aici e Fietsdepot,
unde sunt aduse bicicletele confiscate.
- Martin? - Da.
MANAGER FIETSDEPOT
- Şi Jaya. - Corect.
MANAGER FIETSDEPOT
Bicicletele din oraş, dacă sunt parcate ilegal,
sunt ridicate şi aduse aici.
- Da. - Corect.
E corect să spunem că e un adevărat cimitir de biciclete?
- Se poate spune. - Ştii ce mi-e greu să cred?
Cine ar ridica bicicleta asta? Ce monstru crud?
Gândiţi-vă la băieţelul sau fetiţa
probabil fetiţă, dar nu contează.
Oricine poate avea orice bicicletă vrea.
Iar dacă un băiat vrea bicicleta roz, aşa să fie.
Nu te ţine treaz noaptea faptul că a fost ridicată?
- Sincer, nu. - Nu.
Sigur vin şi oameni nemulţumiţi.
Da, au mult de mers până aici.
Bine.
Şi trebuie să-şi plătească bicicleta.
Aş vrea să văd cum gestionaţi clienţii furioşi, dacă se poate.
- Bicicleta mea! - E a dvs.?
Asta e bicicleta mea!
Nu vă bucuraţi că bicicleta e aici?
- Nu, aţi tăiat lacătul! - Aşa e.
Bunica mi-a făcut lacătul ăsta!
- Ea mi l-a făcut şi voi l-aţi tăiat? - Asta nu pot repara.
- E aşa de... - De ce?
- De ce mi-aţi luat bicicleta? De ce? - Doamne!
- Inima mea! - Calmaţi-vă.
Am pastile în buzunar. Luaţi pastilele!
Pastilele! Dă-mi pastila!
- Dă-mi pastila! - Poftiţi.
Pastila greşită!
M-aţi omorât! Vă blestem!
Se întâmplă asta?
- Nu. - Niciodată.
Cât timp ţineţi bicicletele?
Ţinem bicicleta patru săptămâni, iar bicicletele „erecte”, două.
- Biciclete erecte? - Da, distruse.
- Defecte. - Defecte!
Credeam că spui „bicicletă erectă”.
- Şi mă cam speria. - Asta e problema ta!
Bicicleta aia se bucură tare să-şi vadă proprietarul!
Îmi cer scuze.
E incredibil să vezi toate bicicletele astea.
Laolaltă, e un adevărat cimitir de biciclete.
- Imagine mişto, nu? - Da.
Ca un cimitir de biciclete, dar eu îl rostesc mai dramatic.
Deci grămada asta de biciclete arată ca o orgie de biciclete.
- Uitaţi-vă. Ce biciclete sunt? - Sunt biciclete defecte.
Trebuie să fie erecte dacă e orgie.
- Sau vin din canale. - Pauză pentru râs.
Ajunge. Ce se întâmplă cu ele?
Toate sunt distruse.
- Sunt distruse? - Da.
Păcat.
Cred că sunteţi prea duri cu bicicletele astea.
Pot primi bicicleta asta gratis?
- Dacă poţi merge pe ea... - Ce tot spui?
Merge. E în regulă.
E perfectă.
- E perfectă. - Da.
Trebuie doar să-ţi iei avânt.
ÎN FIECARE ZI, SUTE DE BICICLETE SUNT ABANDONATE...
PARCATE ILEGAL
ARUNCATE ÎN CANALE
ŞI STRIGĂ DUPĂ AJUTOR
Bună, sunt Conan O'Brien. Cu doar doi euro pe zi,
poţi susţine bicicletele neglijate, abuzate şi tragic de urâte din Amsterdam.
Împreună putem transforma acest cimitir de biciclete
într-un deal al speranţei.
Frate, asta a fost bună!
Salut, Conan, mă numesc Lucas şi sun din Olanda.
Spune-mi despre tine, Lucas.
Locuiesc în Amsterdam cu iubita mea şi cele două pisici
şi joc baschet. Am jucat profesionist.
La ce nivel ai jucat baschet profesionist?
Cel mai înalt nivel din Olanda.
- Fantastic. Impresionant. - Ce?
Comparativ cu restul lumii, nu e ceva extraordinar.
- Dar pentru aici e bine. - Pot să spun ceva, Lucas?
Dacă aş fi jucat baschet profesionist o zi,
numai despre asta s-ar vorbi.
Sunt într-o echipă cu mulţi introvertiţi.
Cred că m-ai putea ajuta pe mine şi echipa mea
să vorbim mai mult pe teren.
- Da. Ai venit la omul potrivit. - Da, exact.
Îţi fac echipa mai vocală. Vă fac maeştri ai înjurăturilor.
Veţi fi mai buni la baschet? Nu.
- Salut. Ce faci? - Bine. Tu?
- Mă bucur să te cunosc. - Asemenea.
Principalul lucru cu care te ajut, când am vorbit pe Zoom...
- ...ai spus că nu înjuri. - Da, aşa e.
Pentru că oamenii sunt foarte politicoşi în ţara asta.
Suntem foarte modeşti.
Stilul american e: „Eu sunt cel mai tare, tu eşti praf.”
Înţelegi?
Bine, vreau să ai înjurături bune.
- Chestii potrivite în Olanda. - Bine.
Sper că, la fel ca toţi olandezii,
îţi place să mergi pe bicicletă, că de condus conduci ca naiba.
Sper că asigurarea acoperă bătaia pe care ţi-o iei.
- E bună? - Da, e...
- Fiindcă aveţi asigurare de sănătate. - Da.
Hai, fii olandez şi dă-i bice.
Vă plac lalelele? Eşti praf, pui de lele!
Sigur eşti Edam, fiindcă nu eşti Gouda.
Sunt cele două mari mărci de brânzeturi, nu?
- Edam şi Gouda? - Da.
Şi am zis „nu eşti Gouda”, adică nu eşti bun.
- Nu? - Da.
Îmi dau seama că eşti olandez,
pentru că eşti de lemn şi blochezi culoarul.
Uite una. Du-te dracului, Van Gogh!
Asta e bună.
- Îţi place? - Da, îmi place.
Să curgă, ticălosule!
Da!
Problema e că, fiind olandez, nu pot să-i spun asta altui olandez.
Bine, îţi dau unele generice. N-ai putea înmuia nici o gogoaşă.
Bine, poţi puncta, dar susţin că nu poţi înmuia o gogoaşă.
Poţi folosi mişcările mele.
Uite-o pe asta. Mă uit acolo, dar arunc în spate.
- Cârlig spaţial! - Ce naiba e un cârlig spaţial?
- Bună, ce faci? - Bună, bine.
BASCHETBALISTĂ IUBITA LUI LUCAS
Problema e că e prea drăguţ, aşa că l-am învăţat replici agresive.
Ce tare!
- Care merg în Olanda. - Da.
- Du-te dracului, Van Gogh! - Îmi place.
Asta e câştigătoare.
Mai spun ceva. Eşti un tip chipeş.
- Mulţumesc. - Dar ai părul prea politicos.
O să te facem să pari mai dur.
- Bine. - Sună bine?
Bine, aşa da.
- Pari feroce. - Crezi?
Da, arăţi ca ariciul Sonic anemic.
Parcă tocmai l-am prins în grădină mâncând varză.
PATRICK ANTRENOR
- Antrenorul? - Da.
Ce părere ai de Lucas?
- E un jucător foarte bun. - E bun?
Dar are o problemă.
- Care e problema? - Nu înjură.
- Nu. - De ce?
Pentru că în Olanda primeşti fault tehnic.
Primeşti fault tehnic dacă înjuri?
- Da. - Nu mi-ai spus asta!
Dacă aş juca în echipa voastră, aş fi un jucător util?
Eşti într-o formă destul de bună, dar nu e suficient pentru noi.
Nu sunt destul de bun?
- Nu, deloc. - O să fiu cel mai bun din echipă.
Hai să joci unu la unu cu Dave. Uite-l acolo.
- Dave! - Dave!
- Vrei să joci unu la unu cu el? - Da, vreau.
- Nu mă sperii. - Da?
Cred că eşti un baschetbalist groaznic.
Eşti slab. Îmi eşti inferior.
- Te zdrobesc ca pe o insectă. - Mamă!
O să fii atât de ruşinat când termin cu tine...
- Da? - ...că vei renunţa la sport.
Care va fi scorul?
Scorul, când termin eu, nu există numere atât de mari.
Ce s-a întâmplat?
Te scot din joc!
Nu ştiu ce... Tipul ia steroizi la greu.
Nu ştiu ce ia, dar când am stins lumina, strălucea.
Tot vizitează Cernobîlul.
Băieţi, aţi fost foarte generoşi.
M-aţi învăţat stilul vostru de baschet aici, în Olanda,
şi vreau să vă mulţumesc din toată inima.
Du-te dracului, Van Gogh!
Un simbol emblematic al Olandei este sabotul de lemn.
Şi, deşi sculptarea lor e o tradiţie de 800 de ani,
tipul ăsta nu părea mai bătrân de 400.
Sunt aici cu Roel şi fiul lui, Tim.
Voi faceţi saboţi de lemn, da?
E ceva tipic olandez. Un bloc de lemn, un sabot întreg.
Noi producem saboţi, iar dacă lumea îi cumpără, sunt fericit.
Dacă nu îi cumpără, tot fericit sunt. E în regulă.
Eşti un afacerist groaznic.
Care e avantajul unui sabot de lemn?
- Toată lumea are pantofi de plastic. - Da.
- Îţi transpiră picioarele. - Transpiră.
Îngheaţă.
Nu poţi face sport în saboţi de lemn, nu?
- Pot să alerg cu ei. - Poţi să alergi?
Eşti alergător rapid?
Îmi place părul tău. Seamănă cu al meu.
- Mulţumesc. - Da.
Eu am puţin mai mult, cred.
- Ai mai mult păr. - Da.
- Cred că da. Eşti mai tânăr. - Da.
Desigur, o să-mi cadă părul şi curând mă aşteaptă mormântul.
Da, ştiu.
A aruncat cineva un sabot în altcineva, ca armă?
- Pari cam agitat. - Da, asta...
- Ai ucis un om cu un sabot? - Nu.
- Vrei s-o faci? - Nu.
Fiul tău sigur s-a gândit.
Ai vrut să ucizi pe cineva cu un sabot?
N-am vrut. Nici nu m-am gândit vreodată.
Dar acum te gândeşti, nu?
- Acum da. - Da.
Eşti un om al vorbelor directe şi simple.
Poate că felul vostru de la ţară e mai bun decât al meu, de la oraş.
Locuiesc într-un turn de birouri. Sunt manager de fond speculativ.
Sunt plin de suferinţă şi durere.
Dar într-un film Hallmark, vin aici şi încep să fac saboţi.
Întâlnesc o femeie care crede că sunt tipul fandosit de la oraş,
iar eu cred că ea are obiceiuri proaste şi provinciale.
Apoi ne iubim la final şi facem saboţi împreună.
CU CONAN O'BRIAN ŞI RACHEL YODER DE LA BIROU LA SABOŢI
ÎN CURÂND, LA HALLMARK
Apoi iau foc, iar ea moare.
- Hai să intrăm. - Bine.
- Deci acesta e un bloc de plop. - E plop.
Din blocul acesta îmi vom face un sabot?
Da.
Port mărimea 46, picior îngust.
N-am multă boltă plantară, deci îmi place sprijin suplimentar.
Mare problemă, omule. E în regulă. Facem un sabot.
- E în regulă. - Bine.
Acum facem de 10,5 cm.
- E foarte mic. - E pentru bebeluş.
Fac munţi de saboţi mici pentru că se vând foarte bine.
- Lumea îi adoră pe cei mici. - Da, America iubeşte pantofii mici.
E un fel de sabot-venir.
- Da. - Da.
- Sabot-venir. - Da.
Cartof.
- Lemnul proaspăt se taie ca un cartof. - Da, e ca un cartof.
Şi ştii ceva? Mă pricep la cartofi.
Iar dacă îi faci repede, rămân ieftini.
- Frumos. - Şi nu e făcut în China.
Exact.
E ceva tipic olandez şi sunt chiar foarte ieftini.
Da.
Ai înregistrat? Bine. Perfect.
Da.
- Nu te aşteptai la asta, nu? - Nu mă aşteptam deloc.
Sabotul galben e pantoful de lucru al fermierilor.
Pentru bărbaţi, o culoare închisă, pentru soţiile lor, una deschisă.
Ce frumos!
Şi avem femei foarte mari în Olanda.
Femeile sunt mai mari decât bărbaţii?
- Uneori. - Da.
Da. Omul ăsta are o problemă mare, nu?
Imaginează-ţi că vrea să-şi sărute soţia. Cum o face?
Acesta e un om cu secrete.
Da, da.
Bine.
Durează puţin până te obişnuieşti.
Uite problema. Te întorci aşa.
Să zicem că sunt un criminal şi vreau să mă furişez şi să te omor.
Fii atent.
Te aud venind.
- Pleci demult până ajung la tine. - Da, dar...
E nasol pentru un ucigaş.
Dar pentru dans?
Eu nu sunt dansator. Tu eşti. E dansator foarte bun.
Da, trebuie să te obişnuieşti.
Dar da, ăştia sunt saboţi de lemn.
Sunt pantofi făcuţi din lemn.
Roel nu şi-a dat seama că eram pe cale să-i arunc afacerea
direct în stratosferă.
Uite, Roel. „Crogs”.
Confortul unui sabot, urâţenia unui Crocs.
- Cum te cheamă? - Jonathan.
- Şi eşti din? - Suedia.
Bine, Suedia.
Scuze, scuze, scuze. Oamenii ăştia sunt furioşi pe mine.
Sper că iubita mea ne urmăreşte.
Ai iubită?
- Da, am abandonat-o pentru tine. - Incredibil.
Jonathan din Suedia a pedalat lângă mine,
abandonându-şi iubita pe bicicletă. Ea nu ştie unde eşti acum.
Probabil nu mai am iubită.
Îţi spun sigur că nu mai ai iubită.
- Cum ţi-ai cunoscut iubita? - Pe o aplicaţie. Pot s-o fac din nou.
Bine... Doamnelor, asta vă aşteaptă.
Cred că e un tip grozav,
atât timp cât nu e distras de o celebritate.
E un motiv bun.
Da, ai putea avea soţie şi trei copii,
dar dacă l-ai vedea pe Eric Estrada peste drum,
gata, s-a terminat cu familia aia.
- Adevărat. - Referinţă veche, dar căutaţi-o.
Olanda joacă un rol esenţial în administrarea justiţiei globale.
Sunt la Haga, capitala Olandei.
În spatele meu este Curtea Internaţională de Justiţie.
Aici, se ştie, criminalii lumii...
MUAMMAR GADDAFI, JOSEPH KONY, SLOBODAN MILOŠEVIĆ
...despoţii şi ucigaşii sunt traşi la răspundere.
Sunt judecaţi. Iar când au...
Scuzaţi-mă. Sunteţi Conan O'Brien?
- Da. Vreţi... - Veniţi cu noi.
- Nu vin. - Veniţi cu noi.
Nu cred că trebuie să vin cu voi.
- Veniţi cu noi, domnule. - Nu, n-aveţi motiv...
CURTEA INTERNAŢIONALĂ DE JUSTIŢIE
Mergem acum la Curtea Internaţională de Justiţie.
Dosarul 489, toate ţările lumii împotriva lui Conan O'Brien.
Linişte!
Onorate instanţe, de ani buni, inculpatul Conan O'Brien
a cutreierat globul comiţând infracţiuni în numele aşa-zisei comedii.
Din fericire, a fost destul de prost să-şi filmeze toate crimele.
ARGENTINA FRAUDĂ CU VĂTĂMARE CORPORALĂ
SPANIA AGRESIUNE ARBORICOLĂ
- Dumnezeule! - Nu!
ARGENTINA MASTICAŢIE PUBLICĂ
E mai rapid decât credeam!
NORVEGIA ABUZ INVERS ASUPRA COPILULUI
THAILANDA
În apărarea mea, voi spune atât: respect foarte mult Ţările de Jos.
Respect pentru Ţările de Jos?
ŢĂRILE DE JOS FAŢĂ DE PORTOCALĂ
INTRARE PRIN EFRACŢIE
UMILIREA BRÂNZEI
Sigur eşti Edam, fiindcă nu eşti Gouda.
Staţi puţin. De unde aveţi imaginile?
Le-am filmat acum vreo oră! Cine vi le-a dat?
Echipa mea vă ajută? Băieţi!
Miroase cam ciudat, nu?
E groaznic.
Miroase a morcov putrezit.
E sulfuros.
E diavolesc.
Şi, în sfârşit, onorate instanţe,
vă prezint cea mai gravă crimă a inculpatului...
cântatul.
Cântatul nu e o crimă.
Nu era... până acum.
Mă învârt ca Julie Andrews
NORVEGIA
Privesc fiordul
În mare este somon
THAILANDA
Domnule O'Brien, aveţi ceva de spus în apărarea dvs.?
Onorată instanţă, n-am vrut să rănesc sau să provoc un conflict global.
Am crezut mereu că a cânta...
Este cel mai mare dar al meu
Îmi place să cânt, să fredonez
Să rimez iunie cu funie
Dacă e o crimă, fie
Închideţi-mă şi aruncaţi cheia...
În sfârşit, justiţia îl ajunge pe acest ticălos nepocăit,
dar numai după încă o crimă: murdărirea mochetei din tribunal.
Din păcate, a evadat de la psihiatrie
şi este acum în libertate.
LA DRUM CU CONAN O'BRIEN
Salut, Conan. Cred că am reuşit să repar relaţia cu Hannah.
Nu voi uita niciodată că m-ai abandonat,
dar, după multe flori şi ciocolate,
cred că relaţia încă trăieşte, tehnic vorbind.
Mulţumesc, Conan.
Stai, aceea e Kathy Griffin?
E deplasat.
Subtitrarea: Violeta Osman