Země. Kolébka nepředstavitelné krásy a ohromujícího zázraku.
Nepochopitelné. Ohromující.
Tato planeta se vysmívá našim chabým schopnostem ji popsat.
Ano, abyste skutečně ocenili ohromující velikost této planety,
musíte ji někdy zničit.
Pohleďte na toho ničitele.
Jeho charakter je odporný, nízký a zvrácený.
Kdysi byl pyšným moderátorem talk show,
ale změny ekosystému ho přivedly do suššího a drsnějšího klimatu.
Týdenní podcast.
Bez publika je donucen
tento klaun s tupýma malýma očima,
očima špatně namalované panenky,
si vystačit s náhodným
volajícím fanouškem.
Nedotčen pachem jejich slabého nadšení
se vydává do vzdálených zemí,
poháněn bezedným hladem po uznání
a příležitostných selfie.
Je to šílenství.
Je to bláznovství.
Chaos.
Tohle je Conan O’Brien musí vypadnout...
Nizozemsko.
Amsterdam je jedním z nejhezčích evropských měst.
V den mého příletu na sobě měli tamní lidé oranžovou.
Zaskočilo mě, že to není na oslavu mé návštěvy.
MÍSTNÍ PRODUKČNÍ
Tohle je Beau.
Pověz mi, proč jsou lidé v oranžové?
Král slaví narozeniny.
Má narozeniny, takže je Králův den?
Tak tomu říkáme.
Oranžovou nosíme,
- protože je barvou Nizozemí. - Jasně.
- Jak ho lidé oslavují? - Plánují hodně pít...
- Pít, jasně. - ...hlavně.
A prodávat věci.
Cokoliv se vám válí ve sklepě nebo tak, vyndáte na ulici a prodáte.
Takže královy narozeniny slavíte
prodejem nepotřebných krámů
- na chodníku? - Jo.
Kola jsou tu všude.
- To jsem ale věděl. - Je tu víc kol než lidí.
- Vážně? - Jo.
- Taky jich je hodně v kanálech. - Hází je tam.
Odhazují snad lidi lodě na cyklostezku?
- Ne. - Že ne?
Skvělý národní sport. Házení kol do kanálu.
Myslíš, že se dostane na olympiádu?
- Mohl by. - Jo.
Ty se vším souhlasíš. To se mi líbí.
- Vezmeš si mě? - Ne.
- To bylo rychlé. - Jo.
- Všichni něco prodávají? - Ano.
- Může to být cokoliv? - Přesně tak.
- Podívej. - Někdy jsou to poklady.
Koukej. Ženatý...
- Se závazky. - To je poklad?
Těch je spousta.
- Viděl jste je? - Baví mě je mít, ne na ně koukat.
Vy jste se na ně nedíval?
- Jen je máte? - Nejspíš.
- Jo. - Jo.
Máte tu hezký věci.
Akorát že vůbec.
- Hezký Králův den. - I vám.
- Jste pravá králova fanynka. - Díky.
To jsem já jako dítě.
- Cestovatel časem Conan. Jak je? - Dobře.
Bezva.
- Co máte? - Krámy.
Koukejte na to. Tohle je auto.
- Co s tím budete dělat? - Ještě nevím.
No.
Jo, tohle jste nezvládli.
- Jo. - Teda...
Koukej, co má! Není to skvělý?
Ten pes cítí kravinu.
- Jak se jmenuješ? - Nikita.
Co tu hledáš? Co tě zajímá?
Nevím, jen tak s přáteli pokukujeme.
- Dnes nepij, jasný? - Kdepak.
- Ještě nemůžeš? - Ne.
Ochutnal jsi alkohol?
- Omylem. - Omylem?
V láhvi od coly byl nějaký srbský alkohol.
To taky nesnáším.
Kluci, tohle jsem vám koupil.
Spoustu dílů Ženatého se závazky.
Asi tak 15 let před vaším narozením to byl hit.
Ty jsou pro vás. Máte DVD přehrávač?
- Ne. - Ne?
Tak je hoďte do kanálu.
- Jak se jmenuješ? - Storm.
- Odkud jsi? - Z Nizozemska.
Takhle se oblíkáš běžně, nebo jen dnes?
- Jen dnes. - Jsi forenzní účetní?
- Co? - Nic.
Tady nakoupíte dobrý věci.
Já viděl jen harampádí.
- Já sehnal tuhle masku. - Cože?
- Masku. - Tu jste koupil?
Taky Mona Lisu. Parádní umění.
Víte, že není pravá, že jo?
Vážně?
- Tohle jste koupil? - Jo.
Co s tím budete dělat? Ale popravdě.
Budu měnit energii.
Tak mi to řekli.
Sehnal jste parádní věci.
Třeba tohle.
Puzzle s Monou Lisou. Bublinkovou fólii a vlčí masku.
- A tohle. - A ještě tohle.
No teda. Vy se nezdáte. Odkud pocházíte?
- Z Texasu. - Paráda.
Proč jen jste tam nezapadal?
Když jste doma řekla: „Tady toho si vezmu,“
vaši nizozemští rodiče odpověděli...
„Jsi si jistá? Je to umělec...“
- Jo. - Ano.
Ale on je tak rozumný.
Byla to výhodná koupě. Kde máte oranžovou?
Začal jsem si v Amsterdamu připadat jako doma.
Užijte si Králův den.
Potřeboval jsem ještě jeden doplněk.
Amsterdam si nejvíc užijete na kole.
A ne jen ledajakém.
Potřebujete černý bicykl, kterým by nepohrdla stoletá dáma.
Zdejší kola nejsou sexy, ale dovezou vás.
- Nevadí, když se vyfotíme? - Vůbec.
Ahoj. Vyfoťte to a jeďte. Těšilo mě.
Není nic romantičtějšího než osamělá projížďka s kamerou
podél amsterdamského kanálu.
Nic není víc.
- Jak se máte? - Ahoj.
- Dobře. A vy? - Jste krásný pár.
- Díky. - Jako super modelové.
Díky.
Slibte mi, že se na jednom kole i vezmete.
Ano.
Gratuluju vám k vaší kráse.
- Díky. - Krásný život.
- I vám. - Díky.
Ahoj.
Amsterdam je plný krásných lidí. A jeden z nich je i mým fanouškem.
Ahoj, Conane, jsem Maaike. Volám z nizozemského Amsterdamu.
- Ahoj, Maaike. Jak se máš? - Dobře. A ty?
Díky, že mi nekomolíš jméno.
Působíš jako milá dívka. Čím se živíš?
Pracuju jako profesionální modelka.
Proboha. Jsi vysoká?
- Modelky musí být vysoké. - Ano, mám metr osmdesát.
- Jak vysoký jsi ty? - Propána. Já mám metr devadesát.
Ale s gelem ve vlasech pomalu dva metry.
Vím, že už jsem starší pán.
Jsem už ve věku. Ale myslíš, že bych mohl být modelem?
- Myslíš, že na to mám? - Podle mě ano.
Přirovnal ses k Tildě Swinton,
což je podle mě nekrásnější bytost na světě.
Ve Finsku mě mají za boha. Víš to? Ve Finsku.
- Finové mě milují. - No bezva. Finové...
Páni.
Maaike, rád jsem tě slyšel.
Jsi vtipná a nad věcí. Opatruj se.
- Maaike? - Conan?
Jo. Jak je?
- Skvěle. A u tebe? - Díky za setkání.
- Těší mě. - Nápodobně.
Chtěl bych se zkusit stát modelem,
- jestli to půjde. - S tím ti mohu pomoci.
Napadá tě něco takhle na první pohled?
Něco překvapujícího?
Chce se mi okomentovat ty vlasy, ale nevím jak.
- Jsou docela... divoké. - Divoké.
- Ano. - Jo.
- Zklidní se. - Myslíš?
- Jasně. - Když potkám ženu,
- vyletí. - To jo.
- Pak se zklidní. - Dobře.
- To je ono? - Jo, je.
V kolika jsi začínala?
- Ve třinácti. - Ve třinácti.
Ve 13 bývají lidé dost nejistí.
Jo.
Možná tomu neuvěříš, ale ve 13 jsem si připadal šeredný a divný.
Jo.
Možná tomu neuvěříš.
To je fakt šílený.
- Tohle jsi ty s krátkými vlasy. - Přehlídka. Jo.
Jako by ses provdala za pekelnýho prince.
- Jako Střihoruký Edward. - Krása.
- No, ty jo. - Hlavní stránka.
- Jak neohrožená. - Jo.
Vyžaduje to dost hraní.
To by mohla být má výhoda, protože jsem rozený bavič.
Bavič jsi.
- Taky jsem tvárný. - To jo.
Umím být upjatý šprt nebo nervózní šprt.
Jo, to je...
- Úzkostný šprt. - Jo.
- Taky podivínský šprt. - Jo.
Co myslíš, že bych mohl dělat?
Mohl bys dělat třeba modela rukou.
Co to povídáš? Nemám hezký ruce.
Na lékařskou tematiku. Nějaké zařízení nebo krém.
Při pohledu na tyhle ruce tě napadne:
„Ty by prodaly lék na svrab?“
Promiň, ale jak jsem řekla, nějak to zvládneme.
Výraz si nech. Uvolni ramena.
To bylo dobrý. Skvělý výraz. Ale ruce byly divný.
- Můžu předvádět? - Jo.
Vcítil jsem se do robota z budoucnosti,
kterého poslali někoho zničit, aby změnili minulost.
- To jsem předváděl. - Libí se mi, jak přemýšlíš.
- Jo. - Ale nepřemýšlej.
Mám tady výraznou žílu.
- Vidíš? Je vystouplá. - Jo.
Bude to něčemu v modelingu vadit?
- Je to problém? - Tohle je tvůj nejmenší problém.
A co je větší?
Zaměř se na tvář a buď upřímná.
Co si ty myslíš, že je tvůj největší problém? Kromě žíly.
- Kromě žíly? - Jo.
Mám oči jako korálky, tenké rty,
divný výraz...
Bouli na konci nosu,
horní ret moc blízko nosu.
- Jasně. - Celá hlava je divná.
Prostě jsem celej divnej.
Já nevím.
Přizvala jsem někoho, kdo by ti mohl pomoci.
Opravdového modela.
- Tohle je Nilo. - Dobré ráno.
- Ahoj, Nilo. - Ahoj, Conane.
- Těší mě. - I mě.
Slyšíš od lidí často, že vypadáš jako Conan O’Brien?
Ani ne.
Nilo, závidíš mi něco?
- Cokoliv? - Vlasy?
Něco dalšího.
- Něco dalšího? - Jo.
Máš životní zkušenosti.
- Vidíš mé životní zkušenosti? - Ano.
- Některým ženám se to líbí. - Jo!
Harrisonovi Fordovi je 82. Nikdo mu nic neřekne.
Možná se neptá cizích lidí, aby ho soudili.
„Postavte mě vedle mladíčka a porovnávejte.“
- Myslíš, že to dělá? - Nevím, čím si krátí volné chvíle.
- Ani já ne. - Třeba má garáž
plnou mladých lidí a celý den se vyptává:
„Co tenhle? A tenhle?“
A Calista Flockhart, jeho žena, na to: „Nevím, jaký je rozdíl?“
„Jak to myslíš? Řekni, že jsem fešák.“
Třeba to dělá celou noc.
Chci, abys mi řekla, že jsem nejhezčí muž,
jakého jsi viděla. Zabilo by tě to?
Jsi... Conane?
Jsi ten nejhezčí muž, jakého jsem viděla.
Ani já se neudržel.
- Tohle je návrhář Diek. - Ahoj, Dieku.
- Má vlastní značku. - Jak je?
- Těší mě. - Co myslíš, Maaike?
Jen to, že sis to oblékl, ti přidalo na sebevědomí.
- Cítím se sebevědoměji. - Ano.
Vypadám jako kříženec Miami Vice a držitele Nobelovy ceny.
Co to je?
Je to kresba z mého pracovního stolu.
Já se bojím datlů, tohle nosit nemůžu.
Je to dost volné, není vidět, že posiluju.
Přesně. Taková škoda.
MICHIEL MODELINGOVÝ AGENT
Jde ti to samo.
Vypadám jak pasažér první třídy
mezinárodního letu, co ukradl pyžamo.
Řekněte mi, kde by mě vzali?
Upřímně.
Do Vogue se nedostanu.
Chytré hodinky.
- Že bych jim dělal reklamu? - Myslím, že jo.
Moje ruce se ti nelíbily.
Jsou prý suché, šupinaté a pihaté.
- Co myslíš? - Mohl bys mít dubléra.
- Obličej neukazujte... - Jen přemýšlím.
...a sežeňte mu dubléra pro ruce? Co já?
Takže je ze mě jen torzo?
Ani z toho nejste nadšení.
Ničeho jsme nedosáhli.
- Letěl jsem takovou dálku. - No jo.
Slíbila jsi, že mi pomůžeš. A nic z toho.
Snažila jsem se.
- Vážně? - Ne.
Bradu trochu nahoru.
TIME TECH MAGAZÍN ŽHAVÁ NOVINKA
Když se řekne Nizozemí, vybaví se vám tulipány.
- Že ano? - Rozhodně.
ROMY RUIGROKOVÁ
Volají jaro.
Mně se to tu moc líbí. Jako kdybych si vzal heroin.
Tohle je to poslední, co uvidím, než zemřu.
I mně se o nich zdá.
Já sním o heroinu.
- Otázka. Můžu je jíst? - To nedoporučuji.
Bude tě bolet břicho. Navíc chutnají odporně.
- Jasně. - Jednou jsem to zkusila, nedoporučuji.
Byl bych rád, aby to lidi věděli.
Tulipány jsou krásné, ale nejezte je.
- Přesně. - Ostatní hvězdy říkají:
„Porazíme rakovinu. Nakrmíme hladové děti.“
Já říkám: „Nejezte tulipány.“
- Nedělejte to. - Jo.
Strávíte den na záchodě.
Celý den? Tak jo...
- Já měla trochu, ale když sníte hodně... - Na to se nikdo neptal.
- Ten průjem vynechme. - Jasně.
I detaily o tom, jak jsi ho měla jen trochu.
Pak mě totiž napadá, jak vypadá „trocha průjmu“.
Nechci to vědět. Uděláme tohle.
Řekneme: „Pojídání tulipánů.“ Koukneme se do kamery:
„Nedělejte to.“ A založíme si ruce.
- Uděláš to? Můžeme? - Ano.
Pojídání tulipánů. Nedělejte to.
Můžete mít průjem. Trochu.
Co je to tam v dálce?
To je Tilly Tulipánová. Náš maskot.
Proboha.
Co je tohle?
Taky Tilly Tulipánová.
Máme i knížku.
- Knížku? - Ano.
Nechte mě hádat. Je na prodej.
Samozřejmě.
A kolik za ni chcete?
Deset euro. Tilly, to se nestydíš?
Neděsí se tě někdy děti?
Občas. Pláčou a zakrývají si oči.
Necítíš se mizerně,
když děsíš děti? Je ti to fuk.
Víš, jak se takovým říká? Sociopati.
Co uděláš? Jo?
Tilly, jsi děsivý přízrak z možné budoucnosti.
Z té, kde se nezajímáme o planetu
a matku přírodu to rozzuří.
Za 50 let tady může být
horda přerostlých tulipánů, co nás budou lovit.
Jo! Zabíjet. Ničit lidstvo, aby zaplatilo.
Jo. O tom sníš, Tilly?
Pro Tilly není nic dost děsivé.
Tilly, za mlada jsem viděl na ulici bezdomovce,
přejel jsem ho autem.
A prošlo mi to. Co ty na to, Tilly? Ne?
Asi tam dáme střih, jak jásáš.
Přejel jsem ho autem. A prošlo mi to.
To stačilo. Nezhoršuj to.
„Nezhoršuj to“? Tak to sis vybrala špatnýho.
Miluju, když situaci zhorším.
Tilly začínala jako striptérka.
Je to moje mamka.
Tvoje mamka? Proboha.
Zhoršil to.
To je skvělý. Vánek ve vlasech. Amsterdamský vzdoušek.
Připomíná mi to Cher. Potřebuju nějaký rým.
Myslím na Cher.
To byla Cher.
- Ahoj. Jak je? - Proboha.
- Co tady děláte? - Studujeme v zahraničí.
- Teď nestudujete. - Ale ano.
Jen se poflakujete.
Odkud tedy jste?
Z univerzity v Georgii.
- Můžete říct „Do toho, Dawgs“? - Řeknete to?
Co za to?
- Úsměv. - Lásku a světlo.
Jo! Do toho, Dawgs!
V Nizozemsku je oficiální aerolinkou KLM.
Dělají jednu super věc.
Když s nimi letíte první třídou,
dostanete malý modrý keramický domeček.
Staly se sběratelským předmětem.
Jako by Beanie Baby byla malý keramický domek,
kterou nabízí nizozemská letecká společnost.
Všech 106 domečků má zatím jen jeden muž.
Ten, který žije se svým synem ve skladišti
v domě za mnou.
Nežijí ve skladišti, ale podle mě to znělo dramatičtěji.
- Tohle je Roger... - Roger.
- ...a jeho syn Patrick. - Správně.
Vy žijete tady ve skladišti?
Žijeme v horním patře.
Chápu, ale když řeknete, že žijete tady, zní to lépe.
Můžeme říct, že žijete ve skladišti?
- Řekněte, co chcete. - Dobře.
- Takže žijete tady ve skladu? - Jo.
A živíte se jen hlodavci, které tu chytíte?
- Ne, jím toho víc. - Jo.
Ale zní lépe, když řeknete: „Ano, živím se hlodavci.“
A živíte se jen hlodavci, které tu chytíte?
Ano.
Výborně.
- Tohle je Rembrandtův dům. - Dům Rembrandta?
Žil tam a pracoval. Je v centru Amsterdamu.
- Jasně. Máte i dům Anny Frankové? - Ano.
- Číslo 47. - Anna Franková.
- Ten je nejžádanější? - Ano.
- Jo. - Lidem se líbí. Každý ho chce.
Tenhle je nejdůležitější. Palác na náměstí Dam.
Takže je nejcennější?
- Ano. - Který je ještě cenný?
- Tady ten. - I tenhle?
Je to dům sýra v...
- Goudě. - ...v Goudě.
Takže dohromady
- jsou nesmírně cenné? - Rozhodně.
- Tenisový dům v Heemstede. - Tenisový dům?
- Ano. - Díky.
Nechcete to do něčeho, aby se neponičily?
Vy jste ten nejmilejší člověk.
Kradu vám nejcennější domy,
a vy mi nabízíte něco, v čem je odnesu.
- Ano. V pořádku. - Já tuhle zemi miluju.
Který dům máte nejradši?
- Máte nějaký? - Ano.
- Ten je hezký. - Ano.
Koukněte na něj. Ten je hezký.
- Který to je? - Dům číslo 69.
Proto se lidem líbí.
Pane!
- Já nevěřím vlastním uším. - No jo.
Takže...
Jaký je pocit vtipkovat o 69?
Celkem dobrý.
Děláme to často.
Nedošlo mi, v jakém skladišti to vlastně jsem.
Je to tak.
Rád bych vám do sbírky něco přidal.
Tohle jsou důležité americké domy.
Tady je McDonald’s.
- Ten je hezký. - Že ano?
- McDonald’s mám rád. - A koukejte.
Tohle je depo Amazonu.
To je v Americe hrozně populární.
A venku je i náklaďák.
Dokonce jsou tam i láhve, do kterých musí řidiči čurat.
Tenhle je v Americe hodně populární. Bílý dům.
- Ano. - A jeden hodně výjimečný.
- Koukejte. Taneční sál Bílého domu. - Hezký.
Ten patří vedle. Poměr souhlasí.
Musíte si je vystavit.
V Nizozemí se narodili jedni z nejslavnějších malířů.
Třeba Rembrandt, Vermeer a samozřejmě...
Jsem Vincent van Gogh.
Jsem jedním z nejznámějších malířů v historii lidstva.
Během života jsem za malby nic nevydělal.
Po mé smrti se začaly prodávat
za stovky milionů za kus.
To mě vážně štve.
Jdu do obchodu s van Goghovými upomínkovými předměty pro podíl,
který mi dluží.
Vím, že tam jste.
Chci podíl z triček a samolepek.
Proboha, vy máte i fidget spinnery
s nápisem „van Gogh“. Chci svoje peníze!
Sakra. Nějakej chlap jde.
No, ty jo. Koukejte. Nikdy jsem nedržel...
Hot-dogů spoustu, ty jsem měl rád.
Ale Coca-Colu jsem nikdy neměl. Tehdy byla jen...
To byl jen Dr. Pepper. Toho mám rád.
Všichni na van Goghovi vydělávají. Jen já nemám ani korunu.
Proč? „Protože jsem mrtvej.“
Právní klička.
VAN GOGHOVO MUZEUM AMSTERDAM
- Dobrý den, můžu dovnitř? - To nepůjde.
Nejde to? Jsem Vincent van Gogh.
Tohle všechno jsem vytvořil. Za života jsem nic nevydělal.
A najednou nesmím ani do Van Goghova muzea?
Vždyť je o mně.
Vytasili se s větším kalibrem. S tím bude legrace.
Měl bych být vpuštěn, vždyť jsem to namaloval.
Měl jsem příšerný život. Chytil jsem kapavku a syfilis.
Možná jsem požil i nějaký jed, po kterém jsem trochu zcvoknul.
Zapisuje si to do deníčku.
„Milý deníčku, dnes jsem potkal van Gogha a nepustil ho do jeho muzea.“
- Uhněte, lidé potřebují vycházet. - Mám uhnout, aby mohli jít?
- Tak jo, omlouvám se. - Díky.
Tak pojďte ven. Snad se vám u mě líbilo.
- Skvělá práce. - Kolik jste zaplatili?
- Dvacet pět euro. - Dvacet pět? Mně nedali nic!
Dáte mi něco za mé útrapy?
Pane Vincente.
- Díky. - Díky.
Nic?
- Líbily se vám malby? - Úžasné.
- Líbily? - Ano.
A to jsou ty rané. Ani nebyly dobré.
- Snad se vám u mě líbilo. - Hodně lidí.
Mě tam ani nepustí. Nechtěj vyrůst. Je to na nic.
A nestaň se malířkou. Radši dělej právo.
Vás si pamatuju.
Byla jste číslo. Dělá, jako by si nevzpomínala.
Jakej Vincent? Ta byla k nezastavení.
Fakt ujetá holka.
- Líbila se vám moje práce? - Ano.
- Je to hezké? - Dojalo mě to.
- Za kolik je prodávají? - Jeden za 1,25 eur.
- Mám odejít? - Ano, prosím.
- Nic ve zlém. - Ruku na to.
- Díky. Vše dobré. - Sbohem.
Já to chápu.
- Mějte se. - Člověk něco namaluje,
zblázní se, uřízne si ucho. To nebylo dobrý.
To ucho už bylo moc. To byla chyba.
Smutný konec van Gogha.
Tak jo. Málem mě přejela tramvaj.
To by bylo něco.
Lidé vezou svůj nejcennější náklad, což jsou děti,
na držáku před kolem.
Tenhle chlapík nacpal celou rodinu
do bedny na kolech.
Děti tu používají místo airbagů.
Tohle je odkladiště kol.
Sem vozí zabavená kola.
- Vy jste vedoucí Martin. - Ano.
- A vy Jaya. - Správně.
Takže když ve městě někdo špatně zaparkuje,
kolo je zabaveno a přivezou ho sem?
- Ano. - Správně.
Takže se to dá nazvat hřbitovem kol?
- Nejspíš ano. - Víte, čemu nemůžu uvěřit?
Že někdo zabavil tohle kolo. Co to bylo za zrůdu?
Pomyslete na toho klučíka nebo holčičku,
nejspíš patřilo holčičce, ale to je fuk.
Každý, ať má kolo, jaké chce.
Jestli chce chlapeček růžové kolo, tak prosím.
Jak se vám v noci spí, když víte, že ho zabavili?
- Netrápí nás to. - Ne.
Asi sem chodí dost naštvaní lidé.
Ano, protože je to sem docela daleko.
Jasně.
A taky za to kolo musíte zaplatit.
Ukažte mi, jak se s naštvanými lidmi vypořádáte.
- Moje kolo! - Je vaše?
To je moje!
Nejste rád, že je tady?
- Odstřihli jste zámek. - Ano.
Udělala mi ho babička.
- Ustřihli jste babiččin zámek? - To nezměním.
- To je... - Proč?
- Proč jste mi ho vzali? - Proboha.
- Moje srdce! - Klid.
V kapse mám prášky. Vyndejte je.
Vyndejte mi ty prášku. Dejte mi ho.
- Dejte mi prášek! - Tady.
Tenhle ne!
Vy jste mě zabil. Proklínám vás!
Už se tohle stalo?
- Ne. - Nikdy.
Jak dlouho si kola necháváte?
Čtyři týdny. Poškozená kola jen dva.
- Ztopořená kola? - Poškozená kola.
- Vraky. - Jo, vraky.
Já rozuměl „ztopořená kola“.
- Zaskočilo mě to. - Váš problém.
Tak ho třeba vzrušilo, že vidí majitele.
Omlouvám se.
Je úžasné vidět tolik kol najednou.
Všechny v kolovém hrobě.
- Pěkná slovní hříčka? - Jo.
Jako masový hrob, ale pro kola. V angličtině to má
dvě B za sebou.
Tahle hromada vypadá jako bicyklová orgie.
- Koukejte. Co to je? - Ta zničená kola.
Spíš ta ztopořená, když mají orgie.
- Ta jsou z kanálu. - Počkejte si na smích.
To stačí. Co s nimi bude?
Zničí je.
- Zničí je? - Ano.
To je škoda.
Jste na ně příliš krutí.
Můžu si ho vzít?
- Jestli dokážete jet... - Co povídáte?
Funguje. V pohodě.
Nic mu není.
- Vůbec nic mu není. - Jo.
Jen mu musíte trochu pomoct.
KAŽDÝ DEN JSOU OPUŠTĚNY STOVKY KOL...
NEZÁKONNĚ ZAPARKOVANÉ
VHOZENÉ DO KANÁLU
S PLÁČEM ŽADONÍ O POMOC
Jsem Conan O’Brien. Dvěma eury na den
můžete podpořit opuštěná a týraná amsterdamská kola.
Společně můžeme kolový hřbitov
přeměnit na hromadu naděje.
Ty jo, to bylo dobrý.
Ahoj, Conane. Jsem Lucas a volám z Nizozemska.
Pověz mi o sobě něco.
Žiju v Amsterdamu s přítelkyní a dvěma kočkami.
Hraju basket. Hrál jsem ho profesionálně.
Jak moc profesionálně?
Nejvíc, jak to v Nizozemsku jen jde.
- To je obdivuhodné. - Co?
V porovnání se zbytkem světa je to nic moc.
- Ale v pohodě. - Můžu něco říct?
Kdybych já hrál profi basket jediný den,
o ničem jiném by se nemluvilo.
V mém týmu je hodně introvertů.
Myslím, že bys mně i týmu mohl pomoci
být trochu sprostější.
- Tak to jste oslovili správného. - Přesně.
Já vás rozmluvím, naučím vás nadávky.
Budete hrát lépe? Ne.
- Ahoj. Jak je? - Dobře. Co ty?
- Moc mě těší. - I mě.
Jak jsme probírali, přijel jsem vám pomoci
- s nadávkami. - Ano.
Nejspíš je to tím, že jste národem milých lidí.
Ano, jsme slušní.
Zato Američani: „Jsem nejlepší, vy jste na nic. Já jsem skvělej.“
Chápeš?
Tak jo, chci, abys nadával pořádně.
- Aby to bylo nizozemsky trefné. - Jasně.
Doufám, že jako Nizozemec miluješ kolo, protože řídit neumíš ani omylem.
Snad vaše zdravotní pojištění kryje i výprask.
- Je dobrej? - Jo.
Máte státní zdravotní pojištění.
- Ano. - Jo.
Šábneme se po nizozemsku.
Milujete tulipány, co? Tak se běžte tulit, páni!
Nevím, jestli jsi gouda, nebo jouda.
Máte tu rádi sýry, ne?
- Goudu? - Jo.
Tak jsem řekl gouda a s tím se rýmuje jouda.
- Ne? - Jo.
Holanďana nezapřeš,
jsi prkennej a vydlabanej.
Ještě jeden. Van Goghni do prdele!
To je dobrý.
- Líbí se ti? - Líbí.
Žer, hajzle.
Jo!
Akorát jsem sám Nizozemec
a ostatním tohle říkat nemůžu.
Tak ti dám něco všeobecnýho. Netřídíš, protože se netrefíš do koše.
Dobře, trefil ses. Já myslel odpadkovej.
Můžeš okoukat nějaký pohyby.
Sleduj tohle. Koukám tam, hážu jinam.
- Vesmírný závěs. - Vesmírný? Co to sakra je?
- Ahoj, jak je? - Dobrý.
ZOË - PROFI HRÁČKA PŘÍTELKYNĚ
Na mě je moc slušný.
Učím ho nadávky.
Hezky.
- Úderný pro Nizozemsko. - Jo.
- Van Goghni do prdele! - To je dobrý.
Je to vítěz.
Ještě něco. Jsi fešák.
- Díky. - Ale máš účes slušňáka.
Trochu tě upravíme.
- Dobře. - Jo?
No podívejme.
- Vypadáš drsně. - Myslíš?
Jako chudokrevnej ježek Sonic.
Vypadá jako někdo, kdo mi na zahradě ohlodává zelí.
PATRICK TRENÉR
- Trenér? - Jo.
Jaký je Lucas hráč?
- Docela dobrý. - Docela dobrý?
- Jo. - Ale má problém.
- Jaký? - Neumí nadávat.
- Ne. - Proč?
V Nizozemsku dostanete faul, ne?
Dostanete faul za nadávky?
- Jo. - Tos mi neřekl.
Byl bych ve vašem týmu užitečný?
Jsi docela ve formě, ale pro tým nejsi dost dobrý.
Nejsem dost dobrý?
- Ani omylem. - Jsem nejlepším hráčem.
Zahraješ si s Davem. Kde je? Támhle.
- Dave! - Dave!
- Zahraješ si s ním? - Jo, zahraju.
- Mě nevyděsíš. - Že ne?
Podle mě jsi příšerný hráč.
Jsi slabý. Jsem lepší.
- Rozmáznu tě jako švába. - Ty jo.
Bude ti pak tak trapně...
- Jo? - ...že už nebudeš chtít hrát.
Jaký bude skóre?
Tolik čísel to počítadlo ani nemá.
Co se stalo?
Sundám tě!
Já nevím, co do sebe ten kluk lije.
Nevím, co bere, ale když jsem zhasnul,
tak svítil. Jezdí do Černobylu.
Byli jste velmi štědří.
Naučili jste mě hrát nizozemský basket.
A já vám za to upřímně děkuji.
Van Goghni do prdele!
Jedním z ikonických symbolů Nizozemí je dřevák.
A i když je vyřezávají už 800 let,
tenhle chlap vypadá maximálně na 400.
Jsem tu s Roelem a jeho synem Timem.
Vy vyřezáváte dřeváky?
Tohle je typické. Z jednoho kusu dřeva je bota.
Vyrábíme boty a těší mě, když si je někdo koupí.
Jsem šťastný, i když si je nekoupí.
Jste příšerný podnikatel.
Jaká je výhoda dřevěných bot?
- Každý dnes nosí plast. - Jo.
- V tom se noha potí. - To jo.
- Je v tom zima. - Zima.
V dřevěných botách se nedá sportovat.
- Umím v nich běhat. - Opravdu?
Běháš rychle?
Pěkný vlasy. Mám podobné.
- Díky. - Jo.
Jen jich mám o něco víc.
- Trochu víc. - O trochu.
- Asi jo. Taky jsi mladší. - To jsem.
Budou mi padat vlasy a pak šup do hrobu.
Já vím.
Hodil už někdo po někom dřevákem?
- Nějak jste znervózněl. - Jo.
- Už jste botou někoho zabil? - Ne.
- Přemýšlíte o tom? - Ne.
Váš syn určitě ano.
Chtěl jsi někoho zabít dřevákem?
Nikdy. Ani mě to nenapadlo.
Teď ale jo, že jo?
- Jo, teď jo. - Ano.
Jste mužem stručných vyjádření.
Ale třeba je vesnický způsob lepší než ten můj městský.
Žiju ve vysokém patře a spravuji investiční fond.
Jsem plný utrpení a bolesti.
V romantickém filmu bych přišel sem a začal vyrábět boty,
potkal ženu, které by imponovalo, že jsem boháč,
ale mně bude připadat hloupá a maloměstská.
Ale zamilujeme se do sebe a vyrábíme boty.
OD KRAVAŤÁKA K DŘEVÁKŮM
JIŽ BRZY NA VAŠICH OBRAZOVKÁCH
Jenomže se vznítí a ona zemře.
- Jdeme na to. - Jasně.
- Tohle je kus topolu. - Ano.
A z něj uděláme botu.
- Ano. - Paráda.
Mám dvanáctku, úzké chodidlo.
Nemám klenbu, tak mám radši podporu navíc.
To je rýpal. Nevadí. Uděláme botu.
- V pohodě. - Dobře.
Teď děláme deset a půl centimetru.
- Ta je malá. - Pro miminko.
Dělám jich spousty. Dobře se prodávají.
- Lidem se líbí. - Američani malý boty milujou.
Je to shoe-venýr.
- Jo. - Ano.
- Shoe-venýr. - Jo.
Brambora.
- Čerstvé dřevo se krájí jako brambory. - To ano.
A víte co? Ty já znám.
Čím rychleji, tím levněji.
- Hezky. - Není vyrobeno v Číně.
To je ono.
Tohle je nizozemské a levné.
Jo.
Natočili jste to? Výborně.
Jo.
- To jsi nečekal, co? - No, vůbec.
Žluté jsou pracovní dřeváky pro farmáře.
Muži mají tmavé barvy a ženy světlé.
To je hezké.
Máme veliké ženy.
Větší ženy než muže?
- Někdy. - Jo?
Tenhle muž má problém, ne?
Jak jí asi tak dá pusu, co?
Je to muž s tajemstvím.
No jo.
Dobře.
Je to dost nezvyk.
Má to háček. Otočte se.
Jsem padouch, co se chce přikrást a zabít vás.
Sledujte.
Slyším vás.
- Zdrhnete dřív, než vás chytím. - Jo.
To není obuv pro vrahy.
- No tak. - Co tanec?
Nejsem tanečník. Ale vy jste skvělý.
Budu si muset zvyknout.
Jsou to dřeváky.
Boty udělané ze dřeva.
Roelovi nedošlo, že jeho obchod vystřelím
na oběžnou dráhu.
Sledujte, Roeli. „Crogs“.
Pohodlí dřeváků s odporností Crocsů.
- Jak se jmenuješ? - Jonathan.
- Odkud jsi? - Ze Švédska.
Jasně.
Omlouvám se, promiňte. Jsou naštvaní.
Snad je má přítelkyně za námi.
Máš přítelkyni?
- Ujel jsem jí kvůli tobě. - Bezva.
Jonathan ze Švédska se mnou jel,
opustil přítelkyni, která také jela na kole. Ona neví, kde jsi?
Nejspíš už přítelkyni nemám.
Tak to ti můžu říct s jistotou, že nemáš.
- Jak jste se seznámili? - Na seznamce. Tam můžu zase.
No, dámy, víte, co vás čeká.
Je to skvělý kluk,
dokud ho nerozptýlí nějaká celebrita.
To je velký.
Mohl bys mít ženu a tři děti, ale jak se objeví Eric Estrada,
jako bys rodinu neměl.
- Jo. - To pochopíš, až budeš starší.
Nizozemsko hraje významnou roli na poli mezinárodního práva.
Jsem v Haagu, hlavním městě Nizozemska.
Za mnou je budova Mezinárodního soudního dvora.
Tady dohnala spravedlnost
největší světové zločince.
Postaví je před soud, a když mají...
Promiňte. Jste Conan O’Brien?
- Ano. Mám... - Pojďte s námi.
- Ne, nemusím. - Pojďte.
Ale já s vámi jít nemusím.
- Pojďte. Hned. - Není důvod...
MEZINÁRODNÍ SOUD
Mezinárodní soudní dvůr.
Případ 489. Všechny země světa vs. Conan O’Brien.
Ticho!
Ctihodnosti, obžalovaný Conan O’Brien mnoho let
cestuje světem a páchá zločiny ve jménu takzvané komedie.
Naštěstí pro nás se ve vší své hlouposti při těch zločinech natáčel.
ARGENTINA FINGOVANÉ ZRANĚNÍ
ŠPANĚLSKO OBTĚŽOVÁNÍ ZELENĚ
- Proboha. - Ne.
ARGENTINA PŘEŽVYKOVÁNÍ NA VEŘEJNOSTI
Je rychlejší, než jsem čekal.
NORSKO TÝRÁNÍ DĚTÍ NARUBY
THAJSKO ??????
Na svou obranu bych rád uvedl, že Nizozemsko chovám v úctě.
Úcta k Nizozemsku?
NIZOZEMSKO URÁŽKA ORANŽOVÉ
NIZOZEMSKO POKUS O VLOUPÁNÍ
ZOSTUZOVÁNÍ SÝRU
Jsi gouda, nebo jouda?
Moment. Kde jste k tomu přišli?
To jsme točili tak před hodinou. Kdo jim to dal?
Můj tým vám pomáhá? Lidi?
Trochu zapáchá, že?
Příšerně.
Jako tlející mrkev.
Jako síra.
Ďábelské.
V neposlední řadě
zde máme zločin nejzávažnější...
zpěv.
Zpívání není zločin.
Až do teď nebyl.
RAKOUSKO
Točím se jako Julie Andrewsová.
NORSKO
Na fjord se dívám.
Na lososa zírám.
THAJSKO
RAKOUSKO
Pane O’Briene, chcete říci něco na svou obhajobu?
Ctihodnosti, nechtěl jsem nikoho urazit ani způsobit mezinárodní poprask.
Měl jsem za to, že zpěv...
Je můj největší dar.
Zpívám rád. Nechte mě výt.
Já rým snad najdu na slovo měsíc.
Jestli zločin páchám,
zavřít se klidně nechám...
A tak spravedlnost dohnala i tohoto hříšníka,
ale až poté, co se dopustil „potřísnění soudního koberce“.
Z psychiatrického zařízení však uprchl
a je na útěku.
CONAN O’BRIEN MUSÍ VYPADNOUT
Ahoj, Conane. Povedlo se mi to s Hannah urovnat.
Nikdy nezapomenu, žes mě opustil,
ale o spousty květin a čokolád později
je náš vztah stále ve hře.
Díky, Conane.
Počkat, není to Kathy Griffinová?
To je šílené.
Překlad titulků: Jitka Volfová